ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р.Справа № 916/4428/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одесагаз", м.Одеса

про стягнення 393 197,35грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Одесагаз", про стягнення 393197,35 грн., з яких 1312,04 грн. інфляційних, 65314,21 грн. 3% річних та 326571,10 грн. пені.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем 03.05.2012 р. договору № 09-2012-Н купівлі-продажу природного газу, надання відповідачу протягом 2012 р. природного газу на загальну суму 138343379,85грн., здійснення відповідачем оплати у повному обсязі, але несвоєчасно та з порушенням встановлених у договорі строки та на інші вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач вимоги позивача не визнав, просить у задоволенні позову відмовити, застосувати строки позовної давності та у разі стягнення зменшити розмір неустойки до 1%.

В обґрунтування своїх вимог посилається на відсутність порушення прав та законних інтересів позивача та як наслідок відсутність у нього права звертатися за стягненням штрафних санкцій, неможливість нарахування індексу інфляції та 3% річних в звязку з відсутністю основного боргу, відсутність вимоги кредитора про стягнення передбачених ст.625 Цивільного Кодексу України сум, наявність у позивача права звернутися з позовом про відшкодування збитків у разі їх наявності, недоведеність того що позивач є кредитором відповідача, наявність у суду права зменшити розмір штрафних санкцій, відсутність боргу і відповідача, погашення основного боргу у повному обсязі, тяжкий фінансовий стан, несвоєчасність розрахунків населення за спожитий газ, неможливість здійснювати оплату за рахунок інших коштів та на інші вказані у відзиві та поясненнях обставини.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами 03.05.2012 р. був підписаний договір № 09-2012-Н купівлі-продажу природного газу. Відповідно до п.1.1 договору, позивач взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу у 2012 році природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

Кількість природного газу, який підлягав передачі, сторони визначили у п.2.1 договору.

На виконання умов договору, позивач протягом 2012 року передав відповідачу природного газу на загальну суму 138343379,85грн., що підтверджується наданими до справи актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Відповідно до п.6.2 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 30-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати основного боргу виконав, що не заперечується позивачем, проте таке виконання було здійснено з порушенням встановленого у договорі строку здійснення платежів.

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 7.2 договору сторонами передбачено у разі невиконання відповідачем вимог п.6.1 та п.6.2 договору стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В звязку з цим та з посиланням на умови договору та вказані правові норми позивачем нараховано 326571,10 грн. пені згідно наданого розрахунку.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В наданому до суду розрахунку заявлених до стягнення сум вбачається, що нарахування пені та 3% річних здійснено з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата.

Так, відповідно до п.6.2 договору, платіж за отриманий у квітні 2012 року газ повинен бути здійснений до 30.05.2012 р., тобто відповідач вважається таким що прострочив виконання зобовязання з 30-го числа наступного місяця. Розмір заборгованості станом на 30.05.2012 р. складав 19451282,36грн. Часткова оплата у розмірі 12365288,28грн. відбулась 25.06.2012 р.

Проте позивачем період для нарахування пені та 3% річних був помилково визначений в 27, а не 26 днів, тобто в період нарахування включений і день часткової оплати (25.06.2012 р.). Аналогічний механізм розрахунку застосований позивачем у кожному місяці, за який стягується заборгованість.

Така правова позиція позивача є хибною з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.51 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної оплати не повинен включатися до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

У той же час із наданого заявником розрахунку вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата, що суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо неприпустимості включення дня виконання зобов'язання до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, висловлена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.01.2015 р. у справі № 910/23600/13.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаної помилки при здійсненні розрахунку, розмір 3% річних що підлягає стягненню становить 62161,52грн. замість 65314,21грн. заявлених. Арифметично вірний розмір пені становить 310807,61грн. замість 326571,10грн. заявлених. Розмір інфляційних нарахувань відповідно до ч.2ст.625 Цивільного Кодексу України визначений позивачем вірно у розмірі 1312,04грн.

Відповідач звернувся з клопотанням про зменшення розміру пені до 1% та надав відповідне обґрунтування.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Стаття 233 ГК України, та ч.3 ст.551 ЦК України, встановлюють право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, суд приймає до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за фінансових труднощів з обєктивних підстав, відповідач отримує кошти від населення, визнає свій обовязок сплачувати отриманий природний газ та не уникає його виконання, суму основного боргу сплатив у повному обсязі. Суд також приймає до уваги фактичне виникнення заборгованості внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів з відповідачем та відсутність спричинених позивачу збитків затримкою у виконанні.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає за доцільне частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені, встановивши його в сумі 50000грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 1312,04 грн. інфляційних, 65314,21 грн. 3% річних та 326571,10 грн. пені підлягають задоволенню частково у розмірі 1312,04 грн. інфляційних, 62161,52грн. 3% річних та 50000грн. пені.

Відповідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" 1312,04 грн. інфляційних, 65314,21 грн. 3% річних та 326571,10 грн. пені задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.1, код 03351208) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 1 312/одну тисячу триста дванадцять/грн. 04 коп. інфляційних, 62 161/шістдесят дві тисячі сто шістдесят одну/грн. 52 коп. 3% річних, 50 000/п'ятдесят тисяч/грн. пені, 1 702/одну тисячу сімсот дві/грн. 10 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.01.2016 року.

Повний текст рішення складено 19 січня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков