ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р.Справа № 5024/1350/2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Богатиря К.В. Аленіна О.Ю.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ДП «Санаторій «Гопри» ЗАТ лікувально-оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця» - ОСОБА_1, довіреність б-н, від 05.01.2016;

ОСОБА_2 - Головний лікар санаторія «Гопри», паспорт серія МО № 115572, від 27.06.1996

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області

на рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015

у справі № 5024/1350/2011

за позовом Прокурора Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідачів:

1. Дорічнє підприємство «Санаторій «Гопри» ЗАТ лікувально-оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

2. Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

за участю третіх осіб:

1. Херсонське державне бюро технічної інвентаризації;

2. Федерація професійних спілок України

про визнання права власності та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Голопристанського району Херсонської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідача - Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», в якому просить господарський суд визнати за державою в особі ФДМ України право власності на будівлі та споруди санаторію «Гопри» за адресою : м. Гола Пристань, вул. Леніна, 72, що складаються з грязелікувальниці, А; поліклініки, Б; столової, В; корпусів 1, 2, 7,8, будинку культури, Є; адмінбудівлі, Ж; червоного куточку, К; корпусу лікувальної фізкультури, Л; котельні, М; гаражу, П,Т; складу О, У, Х, Ш; трансформаторної, Р; столярного цеху, С; огорожі, 1, 2, 3, а також просить суд витребувати з незаконного володіння відповідача - ПАТ ЛОЗ «Укрпрофоздорониця» перелічене майно.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 12.09.2011 позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 рішення господарського суду Херсонської області залишено без змін. Погодившись з рішенням щодо задоволення вимог прокурора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд апеляційної інстанції курувався положеннями ст. 83 ЦК УРСР та п.4 ч. 1 ст. 268 ЦК України які, відповідно, не поширюють позовну давність на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння громадських організацій або громадян та на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

За результатами перегляду судових актів, прийнятих попередніми судами в межах цієї справи постановою Вищого господарського суду України від 30.06.15 скасовані попередні рішення, а справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд. В постанові ВГСУ прийшов до висновку: "Враховуючи зміст та характер позовних вимог суд касаційної інстанції приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння не тотожні вимогам про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб».

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 (суддя Немченко Л.М.) у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги прокурором Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України заявлені у 2011 році поза межами строків позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора Херсонської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 у справі №5024/1350/2011 та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора Голопристанського району про визнання за державою права власності на майно санаторію «Гопри» та витребування його на користь держави.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 261, 268. 391 ЦК України.

Крім цього, скаржник зазначає, що позовна давність за позовними вимогами до ЗАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця» про визнання права власності та витребування майна розпочинає свій перебіг від часу, коли позивач дізнався про те, що річ перейшла у чуже незаконне володіння, а також про особу порушника. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що держава в особі Фонду державного майна України дізналася про порушника свого права власності (ЗАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця») до моменту подання позову, оскільки про факт одержання ЗАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця» на підставі рішення виконкому Голопристанської міської ради від 22.01.2003 №16 свідоцтва про право власності на спірний об'єкт, Фонду державного майна України до проведення прокуратурою перевірки у 2011 році, відомо не було.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Богатир К.В., Аленін О.Ю.) від 27.10.2015 апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.12.2015 о 10:00.

06.11.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від ДП «Санаторій «Гопри» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких просить апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 по справі №5024/1350/2011 залишити без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 та розгляд справи відкладено на 23.12.2015 10:30.

23.12.2015 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду задоволено клопотання представника прокуратури про продовження строку розгляду апеляційної скарги, строк розгляду справи продовжити до 11.01.2016 включно та відкладено на 11.01.2016 о 12:30.

У судове засідання 11.01.2016 зявились представники ДП «Санаторій «Гопри» ЗАТ лікувально-оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка у судове засідання це право, а не обовязок учасників процесу, справа може розглядатися без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судами у попередніх розглядах справи, на підставі постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати, Міністерство охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Зазначене майно передавалось на підставі переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів згідно додатку № 1 до постанови від 23.04.1960 № 606, до якого увійшов санаторій «Гопри», розташований у м. Гола Пристань Херсонської області.

Пунктом 2 цієї постанови передбачена передача майна профспілковим організаціям у відання.

Статтею 10 Конституції УРСР 1978 року, яка є нормою прямої дії, встановлено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

В свою чергу, статтею 89 ЦК УРСР було передбачено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

Постановою Верховної ОСОБА_3 Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29.11.1990 № 506 було введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ОСОБА_3 профспілок стала ОСОБА_3 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Відповідно до Статуту професійних спілок СРСР, затвердженого постановою XVIII з'їзду профспілок СРСР від 01.01.1987, професійні спілки являлись загальносоюзною громадською організацією, до складу якої входили республіканські ради, у тому числі й Укрпрофрада.

На підставі установчого договору від 04.12.1991 ОСОБА_3 Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України було створене ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ленінської райради м. Києва № 971 від 23.12.1991. При цьому, вкладом Федерації профспілок України були основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, підприємств і організацій профспілок загальною вартістю 751 234 350грн., що становить 92,2% розміру статутного фонду. До переліку переданого у власність ЗАТ майна ввійшов і спірний об'єкт санаторію «Гопри».

В подальшому правонаступником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» стало ПАТ ЛОЗ ПУ «Укрпрофоздоровниця».

Згідно п. 2 постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.2960 усі діючі госпрозрахункові санаторії були передані профспілковим організаціям у відання.

Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 №1540-ХІІ встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Згідно постанови ВР України від 10.04.1992 р. №2268-ХІІ «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР вирішено тимчасово передати ФДМУ, який згідно п. 1 Тимчасового положення про ФДМУ, затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992 № 2558, здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна і виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю, тому розпорядження цим майном можливе за згодою Фонду.

На виконання Постанови ВРУ від 01.11.1996 №461/96-ВР «Про проект Постанови ВРУ про тлумачення постанови ВРУ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» Фондом складений Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), до якого також включений спірний об'єкт санаторію «Гопри».

Прокурор в ході перевірки, яка проводилась в червні 2011 року, дійшов до висновку, що передача Федерацією незалежних профспілок України спірного майна до статутного фонду створеного ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передбачала зміну форми власності і власника майна.

На його думку, ОСОБА_3 Федерації незалежних профспілок України не мала правових підстав своєю постановою від 22.11.1991 передавати за актом прийому-передачі майна від 24.01.1992 у власність створеного нею акціонерного товариства майно санаторію «Гопри», яке було державною власністю, без погодження з уповноваженим органом, яким є ФДМ України.

У зв'язку з цим, він в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання права на частину будівель та споруд санаторію «Гопри» та витребування цього майна із незаконного володіння відповідача.

Прокурор вважає, що оскільки на даний час питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, спірний об'єкт санаторію «Гопри» є державною власністю, в зв'язку з чим здійснення будь-яких дій щодо зміни власника цього майна є неправомірним.

Прокурор обґрунтував свої вимогами нормами ст. 321, 657, 328, 236, 388 ЦК України.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, останній позов не визнав з тих підстав, що за вимогами, які заявлені позивачем, минув термін позовної давності.

Відповідно до норм 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (01.01.2004).

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За нормою п. 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми про позовну давність Цивільного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2004 в редакції чинній на момент пред'явлення позову.

Як встановлено судом прокурор звернувся до суду з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння 12.07.2011 р.

Згідно з ст. 16 ЦК України серед передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як зазначено в частині другій цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно норми ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії або нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування як спосіб захисту.

Отже, в контексті норм ст.ст. 16, 21 ЦК України слід зазначити, що визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб законодавством визначено окремим способом захисту порушеного права.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено нормою ст. 387 ЦК України.

Визнання права власності як спосіб захисту передбачено нормою ст. 392 ЦК України.

Отже, як зазначив суд касаційної інстанції у даній справі, враховуючи зміст та характер позовних вимог, вимоги про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння не тотожні вимогам про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На час звернення з даним позовом випадки непоширення позовної давності визначалися нормами ст. 268 ЦК України.

Зокрема, це стосувалося вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За нормою ст. 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Чинними на час предявлення позову нормами про позовну давність не встановлювалися винятки для захисту права власності у спосіб його визнання чи витребування майна із чужого незаконного володіння, тому для даної категорії спору позовна давність згідно з нормою ст. 257 ЦК України становить три роки.

Відповідно до норм ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За нормою ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Колегія апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Фонд державного майна був обізнаний про порушення свого права ще у 1996 році, відповідно до наступного.

Рішення Вищого Арбітражного суду України по справі № 137/7 від 20.01.97 року, яким розглядались позовні вимоги Фонду державного майна про визнання недійсними установчих документів АТ «Укрпрофоздоровниця» з тих мотивів, що майно, на якому створене АТ, не належало його засновнику Федерації профспілок України. Однак, суд встановив, що посилання позивача - ФДМ України на те, що він є органом управління майна АТ «Укрпрофоздоровниця» не ґрунтуються на законі і суперечать фактичним обставинам справи, тому в позові було відмовлено. (т.4 арк.208)

Угодою про взаємодію ФДМУ та ФПУ № 299 від 04.07.2006 встановлено, що сторони здійснюють спільні заходи для проведення інвентаризації об'єктів Федерації професійних спілок України, для чого вони створюють спільну робочу групу та призначають своїх відповідальних представників. Пункт 5 Угоди закріплює, що при виявленні об'єктів, які на 100% є державною власністю, відомості про них вносяться до Єдиного реєстру об'єктів державної власності. (т. 4 арк.207).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.07 року по справі № 8/3, був скасований наказом ФДМУ № 910 від 11.06.2007 «Про створення регіональних робочих груп щодо проведення інвентаризації майна, яке перебуває у володінні Федерації профспілок України».

В подальшому, на виконання вимог постанови ВРУ від 11.11.1996 №461/96-ВР «Про проект Постанови Верховної ОСОБА_3 України про тлумачення Постанови ВРУ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» Фондом державного майна був складений Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), до якого включений санаторій «Гопри», м. Гола Пристань, вул. Леніна, 32. Враховуючи правову позицію, викладену в постанові ВС України від 25.03.2015 по справі № 11/163/2011/5003, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з 1996р. Фонд державного майна України дізнався про порушення свого права.

Верховний Суд України у постанові від 25.03.15 у справі № 11/163/2011/5003, зазначив, що саме складаючи Перелік установ, організацій, підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Української республіканської ради по туризму та екскурсіях Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок (колишнього ВЦПРС), Фонд державної майна України саме з цієї дати був обізнаний про порушення свого права, тобто вибуття майна з свого володіння. (т.4 арк.210).

Таким чином, колегія апеляційної інстанції зазначає, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, у цьому випадку в особі Фонду державного майна України, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду, в даному випадку Фонду державного майна України.

За такими обставинами, господарський суд Херсонської області дійшов правильного висновку, що початок перебігу строку позовної давності почався у 1996 році, з моменту складання Переліку лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), до якого було включено і спірний санаторій «Гопри». Проте з клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності Фонд державного майна України до суду не звертався.

Суд апеляційної інстанції саме з цих підставі відхиляє доводи апеляційної скарги, стосовно того, що позовна давність за позовними вимогами до ЗАТ ЛОЗП «Укрпрофоздоровниця» про визнання права власності та витребування майна розпочинає свій перебіг від часу, коли позивач дізнався про те, що річ перейшла у чуже незаконне володіння, а також про особу порушника.

Оскільки, вимоги щодо витребування майна є похідними від позовних вимог щодо визнання права власності, в цієї частині позову прокурора слід відмовити в звязку його недоведеністю.

Таким чином, рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 у справі № 5024/1350/2011 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Заступника прокурора Херсонської області суд апеляційної інстанції не вбачає.

При поданні апеляційної скарги прокуратурою Херсонської області не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015 по справі № 5024/1350/2011, а ухвалою суду від 27.10.2015 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає за необхідне відповідно до вимог статті 49 ГПК України стягнути з прокуратури Голопристанського району Херсонської області на користь Державного бюджету України 19 882,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 у справі №5024/1350/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області без задоволення.

Стягнути з прокуратури Голопристанського району Херсонської області на користь Державного бюджету України 19 882,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 14.01.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін