РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/27962/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Акку-Енерго» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Качанівський ГПЗ публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 9 459, 78 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Савінська Т.Ю. (довіреність № б/н від 12.01.2015);

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Акку-Енерго» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 11.11.2014 № 07.1/1517-МТР (надалі - договір) внаслідок невиконання грошового зобов'язання у розмірі 439 717, 96 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачені грошові кошти за поставлений товар на підставі договору купівлі-продажу, а саме акумулятори ВВ ВР 100-12.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/27962/15.

Ухвалами суду розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Качанівський ГПЗ акціонерного товариства "Укрнафта".

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 продовжено строк розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

24.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 23.11.2015 № 1123/15-02, згідно якої позивач в порядку ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 430 258, 18 грн на підтвердження чого надав платіжне доручення від 20.11.2015 № 19025-ПБ15, в якій відображено надходження на користь позивача від відповідача зазначеної суми боргу та просить стягнути з відповідача 3 005, 91 грн - 3% річних та 6 453, 87 грн інфляційних втрат, а всього - 9 459, 78 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

За таких обставин в даному провадженні суд розглядає вимоги позивача в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.11.2015 № 1123/15-02, а саме: про стягнення 3% річних у сумі 3 005, 91 грн та 6 453, 87 грн інфляційних втрат, а всього - 9 459, 78 грн.

07.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до додаткової угоди від 09.06.2015 № 2 до договору купівлі-продажу від 11.11.2014 № 07.1/1517-МТР оплата за поставлений товар здійснюється з розрахункового рахунку Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта», що є відокремленим підрозділом відповідача, а тому, як зазначає останній, належним відповідачем у справі є «Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі відокремленого підрозділу Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта».

Крім того, у відзиві відповідач стверджує, що відповідно до додатку до договору та додаткової угоди від 16.04.2015 № 1 до договору позивач зобов'язувався поставити відповідачеві товар виробництва «Тайвань», в той час як поставив товар виробництва «Китай», а тому відповідач не зобов'язаний оплачувати неналежний, та такий, що не відповідає умовам договору товар.

У судове засідання, призначене на 12.01.2015 представник позивача з'явився та надав суду додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи у судове засіданні 12.01.2015 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, а тому, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.01.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважного представника позивача, судом встановлено таке.

11.11.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго» (продавець) та публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 01.1/1517-МТР відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає і оплачує продукцію відповідно до додатку, що є його невід'ємною частиною, а саме акумулятор ВВ ВР 100-12 у кількості 128 штук.

Умови постачання товару, перелік вантажовідправників і вантажоотримувачів вказуються в додатку, що є його невід'ємною частиною (п. 3.1. договору).

Ціна товару встановлюється в національній валюті України та вказується в додатку, що є невід'ємною частиною договору (п. 4.1. договору). Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару відповідно до додатку, що є невід'ємною частиною договору (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4 додатку до договору з урахуванням додаткової угоди від 16.04.2015 № 1 загальна вартість товару, що поставляється складає 537 822, 72 грн.

У відповідності до п. 3.2. договору датою поставки товару вважається дата підписання акту приймання-передачі. Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 1 додаткової угоди від 09.06.2015 до договору встановлено, що оплата товару здійснюється на наступних умовах: 20% - передоплата, 80% - по факту поставки проводиться з розрахункового рахунку Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта».

Згідно п. 6.1. договору покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар у порядку, визначеному договором; приймати поставлений товар на підставі акту приймання-передачі товару або в порядку, встановленому пунктом 3.2. договору.

За умовами договору продавець зобов'язаний забезпечити поставку товару у порядку, визначеному договором, забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам договору (п. 6.3. договору).

У разі поставки товару, що не відповідає по кількості та якості з вини продавця, покупець має право відмовитися від прийнятого товару, повідомивши про це продавця. Товар, від прийняття якого покупець відмовився, приймається на відповідальне зберігання за рахунок продавця до вирішення розбіжностей (п. 8.1. договору).

У відповідності до п. 8.3. договору за поставку товару неналежної якості або некомплектного товару продавець виплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості товару неналежної якості або некомплектного товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Так, позивач на підставі договору поставив, а відповідач прийняв товар, а саме акумулятор ВВ ВР 100-12 у кількості 128 штук на загальну суму 537 822, 72 грн, що підтверджується видатковою накладною від 22.07.2015 № РН-0722020.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за договором. Відповідач оплату вартості отриманого ним товару на користь позивача здійснив частково, а саме в сумі 107 564, 54 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17.07.2015 № 1664, копія якого міститься в матеріалах справи. Наведена обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за договором у сумі 430 258, 18 грн.

10.08.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми заборгованості за договором у розмірі 430 258, 18 грн (537 822, 72 грн - 107 564, 54 грн), однак станом на дату звернення позивача з позовом до суду вказана сума заборгованості відповідачем сплачена не була.

В процесі розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач платіжним дорученням від 20.11.2015 № 19025-ПБ15 перерахував на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 430 258, 18 грн, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 3 005, 91 грн - 3% річних та 6 453, 87 грн інфляційних втрат, а всього - 9 459, 78 грн.

Приписом статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 додаткової угоди від 09.06.2015 до договору встановлено, що оплата товару здійснюється на наступних умовах: 20% - передоплата, 80% - по факту поставки, тобто 22.07.2015, про що свідчить видаткова накладна від 22.07.2015 № РН-0722020, підписана уповноваженими представниками позивача і відповідача та скріплена відповідними печатками.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що заявлена позивачем сума 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 9 459, 78 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Стосовно відзиву відповідача, суд його відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до платіжних доручень від 17.07.2015 № 1664 та від 20.11.2015 № 19025-ПБ15 відповідачем сплачено грошові кошти за поставлений товар, що свідчить про визнання відповідачем якості та належності товару. Крім того, за умовами договору у разі поставки товару, що не відповідає по кількості та якості з вини продавця, покупець має право відмовитися від прийнятого товару, повідомивши про це продавця. Відповідачем не надано жодного доказу, який підтвердив би факт звернення до позивача з листом чи претензією про неналежний чи неякісний товар.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості на суму 9 459, 78 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго» (04209, м. Київ, вул. Полярна, 12-А, ) три проценти річних - 3 005 (три тисячі п'ять) гривень 91 коп., суму інфляційних втрат - 6 453 (шість тисяч чотириста п'ятдесят три) гривні 87 коп., а разом - 9 459 (дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять) гривень 78 коп.; судовий збір в сумі 6 595 (шість тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) гривень 78 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 18 січня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань