ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 922/4591/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н. В., суддя Слободін М.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №01-42юр/3633 від 12.05.2015 року.

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №1 від 11.01.2016 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вх. № 5611 Х/3-10) на рішення господарського суду Харківської області від 16 листопада 2015 року по справі № 922/4591/15

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків

до Комунального підприємства "Балаклійський водоканал", м. Балаклія

про стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/4591/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Чистякова І.О., суддя Ольшанченко В.І.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Балаклійський водоканал на користь Акціонерної компанії "Харківоблнерго" пеню у розмірі 3288,99 грн., 3% річних у розмірі 127,05грн., а також судовий збір у розмірі 72,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/4591/15 в частині відмови в стягненні 47566,82 грн. інфляційних втрат, 32863,34 грн. пені, та 3% річних в сумі 1690,41 грн. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Комунальне підприємство "Балаклійський водоканал" у запереченні на апеляційну скаргу зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/4591/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 12.04.2005 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник - позивач у справі) та Комунальним підприємством "Балаклійський водоканал" (споживач - відповідач у справі) був укладений договір про постачання електричної енергії №62-848, за умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами (розділ 1 договору).

Відповідно до пункту 2.2.5 договору, відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатка 2 "Порядок розрахунків".

Так, пунктом 5 додатку № 2 до договору встановлено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Розрахунковий період встановлено споживачу з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

У відповідності до додаткової угоди від 26.06.2015 року до договору про постачання електричної енергії № 62848 від 12.04.2005 року сторони домовились змінити абзац 3 пункту 5 додатку № 2 Порядок розрахунків, виклавши його в такій редакції: Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами Харківенергозбут рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 25 операційних днів з дня його отримання.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлену електричну енергію з порушенням встановлених в договорі строків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що платежі відповідач здійснював з простроченням строків передбачених умовами договору, в зв'язку з чим заявлено вимоги про стягнення пені в розмірі 36346,71 грн., 1817,46 грн. - 3% річних, 47566,82 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач визнавав прострочення сплати за договором та наводив у власному контррозрахунку суми, які ним визнаються, а саме: пеня в розмірі 3483,37 грн., 3% річних в розмірі 194,38 грн.

Крім того, відповідач вказує на укладення договору про організацію розрахунків, яким визначений порядок оплати суми коштів за договором, які складають різницю в тарифах, з державного бюджету та на протокольні рішення, якими визначено обов'язок щодо перерахування з бюджету коштів, що складають різницю в тарифах за електричну енергію.

Так, в матеріалах справи наявні підписані між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Комунальним підприємством "Балаклійський водоканал", АК "Харківобленерго" та ДП "Енергоринок" спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за договором про постачання електричної енергії № 62848 від 12.04.2005 року, зокрема:

- спільне протокольне рішення № 20/946 від 17.03.2015 р.

- спільне протокольне рішення № 20/1348 від 15.04.2015 р.

- спільне протокольне рішення № 20/1696 від 18.05.2015 р.

- спільне протокольне рішення № 20/2136 від 16.06.2015 р.

- спільне протокольне рішення № 20/2565 від 16.07.2015 р.

- спільне протокольне рішення № 20/2885 від 17.08.2015 р.

Відповідно до умов вказаних спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди погасити заборгованість Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" перед позивачем за договором про постачання електричної енергії № 62848 від 12.04.2005 року.

Відповідач, виконуючи свої зобовязання по спільним протокольним рішення, перерахував на розрахунковий рахунок позивача частку заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 62848 від 12.04.2005 року Копії платіжних документів містяться в матеріалах справи.

Також, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Департаментом житло-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської облдержадміністрації, КП "Балаклійський водоканал", АК Харківоблнерго, Державне підприємство Енергоринок та ПАТ "Центренерго" укладено договір № 375Е/60 від 04.08.2015 року про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.16 ст.14 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 375.

На виконання договору № 375Е/60 від 20.08.2015 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму у розмірі 574616,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями №1 від 20.08.2015 року. У призначені платежу вказано: «оплата за електричну енергію спожиту у червні 2015 року згідно договору № 375Е/60 від 04.08.2015 року, Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 04.06.2015 р., п.16 ст.14 та п.8 і 9 ст.11 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік».

Як вже зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів, трьох процентів річних та договірної пені, які нараховані у зв'язку із порушенням виконання грошових зобов'язань з оплати за поставлену по договору №62-848 електричну енергію за період з травня - серпень 2015 року.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання , що ним використовується.

Відповідно до статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором.

Проте, виконання договірного зобов'язання №62-848 від 12.04.2005 року відповідачем невід'ємно пов'язано із виконанням спеціальних нормативно-правових актів, а саме: Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 року № 55/57/43.

Пунктом 1.2 Наказу № 55/57/43 від 03.02.2009 визначено, що перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію.

В 2015 році відповідно до пункту 16 статті 14 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (зі змінами) передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» порядок перерахування субвенцій встановлюється постановою Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 375 затверджено порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (пункт 2,3 Порядку).

З метою організації проведення взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету (погашення заборгованості з різниці в тарифах), між сторонами по справі було підписано спільне протокольне рішення № 20/946 від 17.03.2015 року, спільне протокольне рішення № 20/1348 від 15.04.2015 року, спільне протокольне рішення № 20/1696 від 18.05.2015 року, спільне протокольне рішення № 20/2136 від 16.06.2015 року, спільне протокольне № 20/2565 від 16.07.2015 року та договір 3758/60 від 04.08.2015 року про організацію взаєморозрахунків.

Статтею 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями сторони за своєю згодою змінили строки виконання боржником (відповідачем) грошових зобов'язань перед кредитором (позивачем), які виникли на підставі договору про постачання електричної енергії № 62848 від 26.06.2015 року.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року.

Посилання скаржника на те, що зміни до самого договору не вносились, а відтак договірні зобов'язання відповідача не змінились, не заслуговують на увагу враховуючи, що Спільними протокольними рішеннями та договором про організацію взаєморозрахунків сторони погодили відповідну зміну у порядку оплати.

Так, за змістом підпункту 2 пункту 12 договору № 3758/60 від 04.08.2015 про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення розрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після нарахування коштів на їх рахунок (підпунктом 3 пункту 12 договору , пункт 5 Спільних протокольних рішень).

Отже, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої підпунктом 4.2.1. пункту 4.2. договору про постачання електричної енергії від 12.04.2005 року, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Спільними протокольними рішенням та договором про організацію взаєморозрахунків.

Договір та спільні протокольні рішення набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості. Розрахунки за поставлену електричну енергію відбулись у порядку та в строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків

Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору (пункт 17 договору).

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що договір та протокольні рішення не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Як свідчать матеріали справи, розмір сум отриманих по спільним протокольним рішенням та договору про організацію взаєморозрахунків в повному обємі не погасили заборгованість відповідача по договору на постачання електричної енергії №62-848 від 12.04.2005 року. Залишок боргу відповідач погасив власними грошовими коштами.

Згідно статті 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарський Кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (частина 1 статті 229 України).

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного Кодексу України).

Колегією суддів було перевірено розрахунки пені, та встановлено, що суд першої інстанції правомірно стягнув відповідача пеню в розмірі 3288,99 грн. за прострочення договірного зобовязання, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зауважити, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до статті 78 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23.08.1989 року, та яка набула чинності 01.02.1991 року, встановлено, що «якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми, без шкоди для будь-якої вимоги про відшкодування збитків, які можуть бути стягнуті на підставі статті 74».

При цьому, відповідно до статті 74 цієї Конвенції «збитки за порушення договору однією із сторін становлять суму, що дорівнює тій шкоді, включаючи упущену вигоду, якої зазнала інша сторона внаслідок порушення договору. Такі збитки не можуть перевищувати шкоди, яку сторона, що порушила договір, передбачала чи повинна була передбачати в момент укладення договору як можливий наслідок його порушення, враховуючи обставини, про які вона в той час знала чи повинна була знати».

Згідно абзацом 2 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 р.

Розглядаючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та річних, суд попередньої інстанцій дослідив наданий позивачем розрахунку сум та наданий відповідачем контррозрахунок, встановив вірний період за які вказані суми повинні нараховуватись, що є беззаперечним дотриманням судом першої інстанції вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У звязку з чим, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 127,05 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/4591/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Акціонерної компанії "Харківобленерго" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/4591/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.