ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2016 Справа № 920/1716/15
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1716/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЦЕНТР», м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА», с. Обтове Кролевецький район Сумської області,

про стягнення 571962,08 грн.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 607 від 27.11.2015,

від відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку у сумі 571962,08 грн. боргу, у тому числі: 96142,10 грн. пені, 5085,74 грн. - 3 % річних та 470734,24 грн. штрафу у розмірі 25 % від суми простроченої заборгованості по кожній партії товару (по кожній додаткові угоді, де сума прострочення перевищує 15 днів), а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 8579,43 грн.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні 12.01.2016 року в режимі відеоконференції, знаходячись у приміщенні Господарського суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в).

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд не визнавав явку представників сторін в судове засідання обовязковою, а відтак незявлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору за наявними у справі матеріалами, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2015 року між сторонами укладено договір поставки нафтопродуктів № 112(далі - договір), відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач купує нафтопродукти та зобовязується своєчасно здійснювати оплату на умовах договору та додаткових угод до нього.

У відповідності до пункту 3.1 зазначеного договору, покупець (відповідач) зобовязується оплатити товар згідно умов, визначених у додаткових угодах до договору. В разі проведення поставки товару без підписання додаткової угоди (за усним/письмовим замовленням) на дану партію товару, покупець (відповідач) зобовязаний провести розрахунок 100 % передоплати.

Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що даний договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015 року, а в частині виконання зобовязань до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання.

Пунктом 4 додаткових угод до договору визначено умови оплати за товар, зокрема, вказана дата до якої необхідно оплатити товар.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач, погодившись із зазначеними умови договору, не виконав своїх зобовязань та не здійснив своєчасну оплату за поставлений позивачем товар (нафтопродукти), а саме: за поставлений позивачем відповідачеві протягом березня-вересня 2015 року товар на загальну суму 3983767,20 грн.

А тому, враховуючи, що відповідач в порушення вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобовязання виконав несвоєчасно, за отримані нафтопродукти розрахувався з порушенням строків оплати, позивач вимагає стягнути з відповідача пеню, штраф та 3 % річних за прострочення покупцем строків проведення розрахунків, передбачені пунктами 6.4, 6.5 договору, статтею 625 Цивільного кодексу України.

25.03.2015 року відповідно до укладеної додаткової угоди № 2 до договору поставки № 112 від 17.03.2015 року позивач поставив відповідачеві паливо дизельне в кількості 22950 л на суму 429165,00 грн., у т.ч. ПДВ - 71527,50 грн. Пунктом 3 додаткової угоди № 2 визначено строк оплати вартості товару - до 09.04.2015 рок.

Відповідач не виконав свої зобовязання за додатковою угодою № 2 та своєчасно не розрахувався за отриманий товар, оплативши його вартість 15.04.2015 року та 23.04.2015 року. Термін прострочення платежу становить 6 та 14 днів відповідно.

23.04.2015 року, відповідно до укладеної додаткової угоди № 4 до договору, позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 29885 л на суму 511033,50 грн., у т.ч. ПДВ - 85172,25 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 4 визначено строк оплати - до 12.05.2015 року, але відповідач своєчасно не розрахувався за отриманий товар. Оплата вартості поставленого товару здійснена відповідачем 06.05.2015 та 11.06.2015, термін прострочення платежу становить 30 днів.

05.05.2015 року, відповідно до укладеної додаткової угоди № 5 до договору поставки № 112 від 17.03.2015 року, позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 29885 л на суму 505056,50 грн., у т.ч. ПДВ - 84176,08 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 5 визначено строк оплати - до 15.05.2015 року, але відповідач своєчасно не розрахувався за отриманий товар. Оплата вартості поставленого позивачем товару здійснена відповідачем 11.06.2015 року, термін прострочення платежу становить 26 днів.

11.06.2015 року, відповідно до укладеної додаткової угоди № 6 до договору, позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 31250 л та бензин автомобільний АИ-92 в кількості 6150 л на загальну суму 620981,00 грн., у т.ч. ПДВ - 103496,83 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 6 визначено строк оплати - до 30.06.2015 року, але відповідач своєчасно не розрахувався за отриманий товар. Оплата вартості поставленого товару здійснена відповідачем з 13.07.2015 по 31.07.2015, термін прострочення платежу в даному випадку становить 30 днів.

01.08.2015 року, відповідно до укладеної додаткової угоди № 7 до договору, позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 32650 л та бензин автомобільний АИ-92 в кількості 6935 л на загальну суму 634893,00 грн., у т.ч. ПДВ - 105815,50 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 7 визначено строк оплати - до 12.08.2015 року, але відповідач своєчасно не розрахувався за отриманий товар. Оплата вартості поставленого позивачем товару за даною додатковою угодою здійснена відповідачем з 04.09.2015 по 07.09.2015, термін прострочення платежу становить 25 днів.

04.09.2015 року, відповідно до укладеної додаткової угоди № 8 до договору поставки № 112 від 17.03.2015 року, позивач поставив відповідачеві паливо дизельне в кількості 31650 л на суму 449430,00 грн., у т.ч. ПДВ - 74905,00 грн. та бензин автомобільний АИ-92 в кількості 6935 л на суму 123443,00 грн. Загальна сума поставки становить 572873,00 грн., у т.ч. ПДВ - 95478,83 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 8 визначено строк оплати - до 25.09.2015 року, але відповідач своєчасно не розрахувався за отримане паливо дизельне. Оплату вартості поставленого позивачем товару здійснена відповідачем у період з 29.09.2015р. по 23.10.2015р., термін прострочення платежу становить 28 днів.

Відповідно до пункту 6.4 договору, у випадку порушення відповідачем термінів здійснення розрахунків, передбачених договором, останній сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного чинним законодавством України.

Пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу розраховано з урахуванням відстрочок платежу передбачених у додаткових угодах, статтею 232 Господарського кодексу України, з урахуванням облікової ставки НБУ, з урахуванням надходження платежів за поставлені нафтопродукти відповідно до рахунків-фактур.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені по кожній додатковій угоді, сума пені становить 96142,10 грн. (а.с. 127).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених частиною другою статті 193, частиною першою статті 216 та частиною першою статті 218 Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня, та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних, сума 3 % річних становить 5085,74 грн. (а.с. 126).

Пунктом 6.5 договору сторони встановили, що у випадку якщо термін прострочення відповідачем проведення розрахунків перевищує 15 календарних днів, він зобовязаний сплатити позивачеві штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості, не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.

Позивачем, відповідно до пункту 6.5 договору № 112 від 17.03.2015 року нараховано відповідачеві штраф по кожній партії товару, де термін прострочення розрахунків перевищив 15 календарних днів.

По додатковій угоді № 4 від 23.04.2015 року до договору за прострочення розрахунків становить 30 днів (з 12.05.2015 по 11.06.2015) нараховано штраф у розмірі 25 % від суми боргу 61633,50 грн., що становить 15408,37 грн.

По додатковій угоді № 5 від 05.05.2015 року до договору за прострочення розрахунків становить 26 днів (з 15.05.2015 по 11.06.2015) нараховано штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості 505056,50 грн., який становить 126264,12 грн.

По додатковій угоді № 6 від 11.06.2015 року до договору за прострочення розрахунків становить 30 днів (з 30.06.2015 по 31.07.2015) нараховано штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості 415981,00 грн., який становить 103995,25 грн.

По додатковій угоді № 7 від 01.08.2015 року до договору за прострочення розрахунків становить 25 дні (з 12.08.2015 по 07.09.2015) нараховано штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості 634893,00 грн., який становить 158723,25 грн.

По додатковій угоді № 8 від 04.09.2015 року до договору за прострочення розрахунків становить 28 днів (з 25.09.2015 по 23.10.2015) нараховано штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості 265373,00 грн., який становить 66343,25 грн. Загальна сума штрафу відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку (а.с. 7) становить 470734,24 грн.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві претензію № 1 від 22.10.2015 року на суму 913229,42 грн., у т.ч. 265373,00 грн. - сума основного боргу, 96142,10 грн. пеня, 5038,66 грн. 3 % річних, 74691,41 грн. - сума інфляційних, 477 022,90 грн. сума штрафу у розмірі 25 % від суми простроченої заборгованості по кожній партії товару (за кожну додаткову угоду, де сума прострочення перевищує 15 днів), із яких відповідач 23.10.2015р. погасив лише суму основного боргу в сумі 265373,00 грн.

27.10.2015 року позивач направив відповідачеві вимогу вих. № 521 про сплату неустойки в сумі 647856,42 грн., у т.ч. 96142,10 грн. пеня, 5038,66 грн. - 3% річних, 74691,41 грн. - сума інфляційних, 477022,90 грн. - сума штрафу у розмірі 25% від суми простроченої заборгованості по кожній партії товару (по кожній додатковій угоді, де термін прострочення перевищує 15 днів).

Станом на 04.11.2015 року позивач від відповідача не отримав відповіді на зазначені претензію та вимогу щодо сплати неустойки.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 цього Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 4 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та пені не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно частини першої статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобовязань у зазначеній сфері визначено статтями 229 - 232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 96142,10 грн. пені, 5085,74 грн. - 3 % річних та 470734,24 грн. штрафу у розмірі 25 % від суми простроченої заборгованості по кожній партії товару (по кожній додаткові угоді, де сума прострочення перевищує 15 днів) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА» (41340, Сумська область, Кролевецький район, с. Обтове, вул. Щорса, ідентифікаційний код 03779596) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЦЕНТР» (02160, м. Київ, пр-т Воззєднання, буд. 7-А, ідентифікаційний код 35823120) пеню в сумі 96142,10 грн., 3 % річних в сумі 5085,74 грн., 25 % штрафу в сумі 470734,24 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 8579,43 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.01.2016 року.

Суддя ОСОБА_2