КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/26396/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Щербина В.М. - за дов.

від відповідача: Волосович С.К. - за дов.

від Прокуратури міста Києва: Вакулюк Д.С. - старший прокурор відділу

розглянувши апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015

у справі №910/26396/14 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України

до Антимонопольного комітету України

про відшкодування витрат на правову допомогу 950 000,00 грн.

за участю Прокуратури міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Державна адміністрація залізничного транспорту України (далі, позивач або Укрзалізниця) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі, відповідач або АМКУ) про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 950 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 у справі №910/26396/14 у задоволенні позовних вимог Державної адміністрації залізничного транспорту України відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 у справі №910/26396/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що факт понесення позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 950 000,00 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О. та Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 (головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О. та Шевченко Е.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.10.2015.

07.10.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

07.10.2015 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного суду від 08.10.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/26396/14 колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 (головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О. та Синиця О.Ф.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.11.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 03.11.2015, судом було оголошено перерву до 04.11.2015.

04.11.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача та враховуючи його клопотання про відкладення, розгляд справи було відкладено на 25.11.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 25.11.2015, судом було оголошено перерву до 08.12.2015.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О., на лікарняному, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 № 09-52/1424/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи призначено на 14.01.2016.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, Державна адміністрація залізничного транспорту України зверталась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою від 04.07.2014 №ЦЗ-1-8/1262 про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.13/386-12 від 03 червня 2014 року за №321-р.

За результатами розгляду вказаної позовної заяви рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2014 у справі №910/14542/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі №910/14542/14, позовні вимоги Укрзалізниці задоволено в повному обсязі - визнано недійсним Рішення Антимонопольного комітету України у справі № 136-26.13/386-12 від 03 червня 2014 року за № 321-р.

Водночас, як зазначив відповідач та вбачається з інформації, наявної у системі Діловодство спеціалізованого суду, постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2014 у справі №910/14542/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 у справі №910/14542/14, у задоволенні позовних вимог Державної адміністрації залізничного транспорту України до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 03.06.2014 № 321-р. відмовлено.

Звертаючись до суду із даною позовною заявою (№17/140 від 26.11.2014) про відшкодування витрат на правовому допомогу у розмірі 950 000,00 грн. позивач зазначає, що правовий супровід господарської справи №910/14542/14 та забезпечення винесення позитивного для Укрзалізниці рішення у суді першої інстанції здійснювались фахівцями Адвокатської фірми «Пукшин і Партнери» на підставі Договору про надання юридичних послуг №ЦН-306/14 від 17.07.2014.

Позивачем до позовної заяви доданий Договір про надання юридичних послуг №ЦН-306/14 від 17.07.2014 (далі, Договір), відповідно до умов якого замовник (Укрзалізниця) доручає, а виконавець (Адвокатське об'єднання «Пукшин і Партнери») приймає на себе доручення з надання замовнику юридичних послуг на умовах, передбачених Договором, при цьому замовник зобов'язується оплатити виконавцю винагороду за надані послуги (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Договору виконавцем надаються такі види юридичних послуг: надання консультацій та роз'яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів Замовника в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед громадянами та юридичними особами.

Згідно пункту 3.1. Договору замовнику надається правова допомога з питань, пов'язаних із захистом його інтересів в Господарському суді міста Києва у справі за позовом замовника до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.386-12 від 03.06.14 № 321-р. Зобов'язання Виконавця вважаються виконаними якісно та в повному обсязі з дня винесення Господарським судом міста Києва рішення, яким буде визнано недійсним (скасовано) Рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.386-12 від 03.06.14 № 321-р.

Сторонами відповідно до пункту 4.1. Договору було погоджено ціну договору, а саме вартість правової допомоги, що буде надана виконавцю відповідно до цього Договору, становить 950 000 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 20% - 158 333,33 (сто п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять три гривні 33 коп.). Правова допомога, надана замовнику виконавцем, оплачується замовником виключно із власних коштів в сумі 950 000 грн. відповідно до пунктів 4.4. та 4.5. у випадку ухвалення Господарським судом міста Києва рішення, яким буде визнано недійсним (скасовано) Рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.386-12 від 03.06.14 №321-р. Якщо Господарським судом міста Києва буде прийняте рішення, яким рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.386-12 від 03.06.14 №321-р буде залишене в силі, правова допомога замовником не оплачується.

Як зазначає позивач, факт понесення ним витрат на адвокатські послуги під час розгляду місцевим господарським судом справи №910/14542/14 підтверджується доданим до позовної заяви платіжним дорученням №3 від 01.10.2014 на суму 950 000,00 грн., а тому, враховуючи що оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.13/386-12 від 03 червня 2014 року за №321-р було визнане недійсним, зазначені витрати підлягають стягненню з АМКУ.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Укрзалізниці у справі №910/26396/14 з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно пункту 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Так, приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відшкодування витрат на послуги адвоката здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом пункту 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вирішуючи питання про розподіл сум інших, крім судового збору, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява Укрзалізниці у даній справі не містить жодного належного обґрунтування розумної необхідності судових витрат на послуги адвоката у справі №910/14542/14 та правових підстав для укладання договору про надання юридичних послуг №ЦН-306/14 від 17.07.2014.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 №262 затверджене Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України.

Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінінфраструктури.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Укрзалізниця є державною організацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040 затверджено Загальне положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації (далі, Положення).

Вказане Положення регулює питання діяльності юридичної служби міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади та їх територіальних органів, місцевих держадміністрацій, а також державного підприємства, установи та організації (далі, підприємство).

Відповідно до пункту 2 Положення юридична служба органу виконавчої влади, підприємства утворюється як самостійний структурний підрозділ, вид якого залежить від обсягу, характеру та складності правової роботи (департамент, управління, відділ, сектор). На підприємстві функції юридичної служби може виконувати юрисконсульт відповідної категорії.

Основним завданням юридичної служби є організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства, інших нормативних актів органом виконавчої влади, підприємством, їх керівниками та працівниками під час виконання покладених на них завдань і функціональних обов'язків, а також представлення інтересів органу виконавчої влади, підприємства в судах (пункт 4 Положення).

Матеріалами справи підтверджується факт існування в Укрзалізниці Правового департаменту, який відповідно до Положення виконує функції, обумовлені предметом спірного Договору.

Доказом того, що в Укрзалізниці є посадові особи, які повинні та можуть здійснювати захист інтересів та представлення інтересів Укрзалізниці в суді на належному рівні є, зокрема, наступні документи, наявні у матеріалах справи:

- довіреність Укрзалізниці від 30.05.2014 №52, що видана заступнику начальника Головного комерційного управління Укрзалізниці Носовій Наталії Миколаївні;

- довіреність Укрзалізниці від 30.05.2014 №53, що видана заступнику начальника Головного юридичного управління Укрзалізниці Москвіній Надії Семенівні;

- довіреність Укрзалізниці від 30.05.2014 №54, що видана першому заступнику начальника Головного комерційного управління Укрзалізниці Хорякову Івану Михайловичу;

- довіреність Укрзалізниці від 10.07.2014 №68, що видана начальнику управління судових спорів, претензійної та організаційно-методичної роботи Головного юридичного управління Укрзалізниці Сторожуку Сергію Миколайовичу.

За змістом вказаних довіреностей Укрзалізниця уповноважила зазначених працівників представляти інтереси Укрзалізниці на засіданнях АМКУ, у тому числі: надавати докази, подавати клопотання, письмові та усні пояснення, міркування та заперечення, оскаржувати рішення Комітету в порядку, визначеному законодавством, користуватися іншими правами.

Також, із наявної у матеріалах справи довіреності від 21.08.2014 №70, доданої до позовної заяви у справі №910/26396/134 (том 1, а.с. 12), вбачається, що вона видана Тітову О.М. - начальнику Правового департаменту Укрзалізниці, який наділений правами представляти інтереси Укрзалізниці в судах загальної юрисдикції першої, апеляційної, касаційних інстанцій з усіма правами, що надані позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі: підписувати та подавати позовні заяви, змінювати предмет позову, укладати та підписувати мирові угоди, брати участь у судових засіданнях, давати усні та письмові пояснення суду, підписувати та подавати відзиви, заперечення, та інше.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що представництво інтересів Укрзалізниці у судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій у справі №910/14542/14 здійснював начальник відділу правового вирішення конфліктів управління правового вирішення конфліктів та загального аналізу і контролю Правового департаменту Укрзалізниці Астрюхін К.А. на підставі довіреності Укрзалізниці від 21.08.2014 №71.

Крім того, позовна заява Укрзалізниці у справі №910/14542/14 була подана за підписом першого заступника генерального директора Укрзалізниці Бланка М.І.

Вищевикладене свідчить про наявність в Укрзалізниці юридичної служби, яка має організовувати правову роботу на підприємстві та представляти інтереси підприємства в суді та про відсутність необхідності для Укрзалізниці укладання будь-яких договорів з адвокатськими фірмами для надання консультацій та роз'яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, здійснення представництва інтересів замовника в судах, пов'язаних з оскарженням рішень органів АМКУ.

Також, у позовній заяві Укрзалізниці не міститься обґрунтованих посилань щодо складових частин та підстав встановлення фіксованої суми 950 000,00 грн. у Договорі з урахуванням того, що ця ціна не залежить від обсягу послуги. Разом з цим, Укрзалізниця не надає детальної інформації про обсяг виконаних робіт, а доданий до позовної заяви акт від 30.09.2014 приймання наданих послуг до Договору містить розмиті (неконкретизовані) фрази щодо наданих послуг, які нічим не підтверджуються.

Водночас, колегія суддів зазначає, що платіжне доручення від 01.10.2014 №3, яке додане до позовної заяви Укрзалізниці, не містить належних відтисків штемпелів банку на відмітці «Одержано банком» та «Проведено банком» та не містить відповідних підписів працівників банку, а тому таке платіжне доручення не є належним доказом сплати Укрзалізницею 950 000,00 грн. на рахунки адвокатського об'єднання «Адвокатська фірма «Пукшин і Партнери».

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу наголосив на тому, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Генеральної прокуратури України за 09.02.2015: «Управлінням нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту Генеральної прокуратури 4 лютого цього року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (зловживання владою або службовим становищем).Установлено, що службові особи ДП «Укрзалізниця», діючи умисно, в інтересах приватної адвокатської фірми, незважаючи на утворений багато чисельний штат правового департаменту у складі вказаного ДП, уклали договір про надання юридичних послуг. Крім цього, зазначений Договір було укладено з порушенням вимог законодавства у сфер державних закупівель, а саме без проведення процедури конкурсних торгів. Такими діями службові особи ДП «Укрзалізниці» спричинили збитки державним інтересам на суму 950 тисяч гривень.».

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державної адміністрації залізничного транспорту України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 у справі №910/26396/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 у справі №910/26396/14 залишити без змін.

Матеріали справи №910/26396/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко