РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/31567/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА"
про стягнення 8 001,82 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Шагін О.В. - представник за довіреністю.

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" (далі за текстом - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 8001,82 грн., з якої: 7880,08 грн. - основний борг, 45,30 грн. - 3% річних та 76,44 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору добровільного страхування залізничного транспорту №4815 від 24.02.2015 щодо обов'язку повернути частину страхового платежу.

За результатами автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу №910/31567/15 передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 18.01.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив, втім 14.01.2016 через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд вирішив відмовити в його задоволенні, у зв'язку з необґрунтованістю.

Так, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Крім того, у пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Вказані обставини подання суду необґрунтованих належним чином клопотань в сукупності з тривалим ненаданням письмових пояснень у справі та заперечень проти заявлених позовних вимог, а також витребуваних судом документів, можуть свідчити про зловживання відповідачем процесуальними правами.

Вищий господарський суд України в Інформаційному листі №01-08/140 від 15.03.2010 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» роз'яснив, що матеріали справ, звернення господарських судів і учасників судового процесу та інша інформація, яка надходить до Вищого господарського суду України, свідчать, що в діяльності деяких сторін, третіх осіб у справах набула поширення практика зловживання своїми процесуальними правами. Зокрема, мають місце нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд, враховуючи встановлені ст. 69 ГПК України процесуальні строки розгляду спору, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (страховик), Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» (страхувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (повірений страховика) було укладено Договір добровільного страхування залізничного транспорту №4815, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користування і розпорядженням засобом залізничного транспорту вказаним в Додатку №1 до договору (п. 5.1. договору).

Додатком №1 до Договору добровільного страхування залізничного транспорту №4815 від 24.02.2015 сторони узгодили перелік даних про наземні транспортні засоби для укладення договору страхування.

За умовами п.п. 7.1., 7.2. договору страхова сума по договору 35743461,88 грн., страхова сума на кожну одиницю застрахованого ЗЗТ вказується в Додатку №2 до договору; безумовна франшиза встановлюється по кожному страховому випадку для кожного застрахованого ЗЗТ в розмірі 0,5% від відповідної страхової суми встановленої для цього ЗЗТ.

Відповідно до п.п. 9.1. договору страхова премія становить 67912,60 грн.

Термін сплати страхової премії визначений в п. 9.2. договору визначений наступним чином:

Частина страхового платежуРозмір частин страхового платежу, грн.Строк сплати частин страхового платежуПеріоди дії договору в частині зобов'язань страховика (з 00-00 до 24-00)
116978,15до 15.04.2015з 01.04.2015до 31.06.2015
216978,15до 15.07.2015з 01.07.2015до 31.09.2015
316978,15до 15.10.2015з 01.10.2015до 31.12.2015
416978,15до 15.01.2016з 01.01.2016до 31.03.2016

При ненадходженні страхової премії при ненадходженні страхової премії (її частини) страховикові протягом 15 календарних днів, з останнього дня, встановленого договором для оплати страхової премії, цей договір припиняє свою дію. Дія договору може бути поновлена за умови укладання уповноваженими представниками сторін окремої додаткової угоди та скріплення її печатками сторін (п. 9.6. договору).

Пунктами 10.1.-10.3. договору сторони погодили, що дата початку дії договору: "01" квітня 2015 року; дата закінчення дії договору: "31" березня 2016 року. В будь-якому випадку договір набирає чинності не раніше 00 год. 00 хв. дати, наступної за датою сплати страхувальником страхової премії (або її першої частини, якщо п. 9.2 Договору передбачена сплата страхової премії частинами) в повному обсязі. Датою сплати страхової премії є дата надходження страхової премії на поточний рахунок страховика.

Відповідно до п. 11.3. договору дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. Про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати дострокового припинення дії договору.

Як передбачено п. 11.3.1. договору у разі дострокового припинення дії договору за вимогою страхувальника, страховик повертає йому страхову премію за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат страховика на ведення справи у розмірі 30% від страхової премії та фактичних виплат страхового відшкодування, що були здійснені за договором. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору, то останній повертає страхувальнику сплачену ним страхову премію повністю.

Сторони можуть дійти згоди щодо дострокового припинення дії договору на інших умовах, ніж передбачені п. 11.3. договору, про що укладають в письмовій формі додаткову угоду (договір) про дострокове припинення цього договору (11.4. договору ).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач 02.04.2015 перерахував перший страховий платіж у розмірі 16978,15 грн., а також 25.05.2015 перерахував другий страховий платіж у розмірі 16978,15 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2373 та №4065.

25.06.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" на адресу відповідача був направлений лист №1773/06 про припинення дії Договору добровільного страхування залізничного транспорту №4815 від 24.02.2015, а також про повернення суми страхового платежу. Вказаний лист був отриманий відповідачем 01.07.2015, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» суму страхового платежу не повернуло, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором є договором страхування, а відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Частиною 4 статті 997 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат.

Аналогічні приписи містить норма частини 4 статті 28 Закону України «Про страхування», відповідно до якої у разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Як зазначалося вище, в п. 11.3. договору сторони погодили, що дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. Про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати дострокового припинення дії договору.

Отже, оскільки лист №1773/06 від 25.06.2015 про припинення дії Договору добровільного страхування залізничного транспорту №4815 від 24.02.2015, отриманий відповідачем 01.07.2015, то зазначений правочин припинив свою дію з 31.07.2015, а у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» виникло зобов'язання з повернення страхового платежу.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору (з 01.08.2015 по 30.09.2015), суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов'язань, в частині повернення страхових платежів, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 7880,08 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 45,30 грн. та інфляційних втрат в сумі 76,44 грн., суд зазначає наступне.

У пункті 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки в даному випадку обов'язок відповідача з повернення страхових платежів виник у зв'язку з розірванням договору, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, відсутні правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов'язку повернути страховий платіж в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" (02660, м. Київ, вулиця Марини Раскової , будинок 11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (01033, м. Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ) 7880 (сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 08 коп. основного боргу та 1199 (одну тисячу сто дев'яносто дев'ять) грн. 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 22.01.16

Суддя О.А. Грєхова