ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа №922/1811/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

позивача - Яновської В.С., за довіреністю №38-1871 від 28.05.2010р.,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №20 від 11.01.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№5196Х/2 від 05.11.2015р.) на рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі №922/1811/15,

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення коштів в сумі 27722,92 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі №922/1811/15 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь КП "Харківські теплові мережі" - 27722,92 грн. вартості безпідставно набутої теплової енергії та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин справи, просить суд:

- в частині позовних вимог щодо стягнення коштів з ФОП ОСОБА_3 за спожиту теплову енергію у приміщенні по АДРЕСА_1 після 07.03.2014р. - припинити провадження у справі, оскільки спір в цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах України;

- в іншій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки розглянув спір, що не підлягав вирішенню господарськими судами, оскільки, як стверджує відповідач, приміщення по АДРЕСА_1 з 07.03.2014р. було придбано у власність ОСОБА_3 як фізичною особою, а отже, будь-які спірні питання між позивачем і ОСОБА_3 відносились до компетенції суду загальної юрисдикції, у зв'язку з чим в цій частині провадження у справі слід припинити. Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не обґрунтував з яких правових підстав відповідальність за несплату за спожиту теплову енергію несе не власник приміщення, а орендар, як і не з'ясував питання щодо наявності або відсутності відповідних договорів між власником приміщення - КП "Жилкомсервіс" та позивачем щодо постачання теплової енергії.

Скаржник вказує на те, що в зазначених в позовній заяві приміщеннях опалення відсутнє, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень, а договір оренди №910 від 26.11.2013р. судом взагалі не досліджувався, оскільки відсутній в матеріалах справи. Також апелянт не погоджується із розрахунком, наданим позивачем, оскільки останній не зазначив за які періоди заборгованість була нарахована та неправомірно включив до розрахунку акт споживання теплової енергії від 02.10.2013р., адже відповідач уклав договори оренди приміщення з 16.10.2013р. та 26.11.2013р. З цих же підстав апелянт вважає неправомірними твердження позивача з якими погодився суд першої інстанції про відмову від підписання актів від 02.10.2013р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 03.12.2015р.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№16144 від 01.12.2015р.), в якому зазначив, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі №922/1811/15 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач вказує, що факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами про включення та відключення теплової енергії, актами обстеження системи теплопостачання об'єктів. Також, позивач зазначає, що відповідач вказує на відсутність в приміщеннях теплової енергії, однак згідно наявних в матеріалах справи актах прийманні-передачі вказано про наявність в приміщеннях опалення, а отже твердження відповідача є такими, що протирічять обставинами справи та вводять суд в оману. Крім того, твердження відповідача про укладення договору купівлі продажу спірного приміщення ОСОБА_3 як фізичною особою є необґрунтованими, оскільки стороною договорів №5121-В-С від 07.03.2014р., №910 від 26.11.2013р. є саме ФОП ОСОБА_3

Позивач вказує, що приміщення відповідача вбудовані в житлові будинки; система опалення вказаних приміщень є невід'ємною частиною системи опалення відповідних житлових будинків в цілому; нарахування за теплову енергію здійснені за період фактичного споживання теплової енергії; жодних оплат вартості спожитої теплової енергії відповідач не здійснював, а отже позов є обґрунтованим, рішення законним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. розгляд справи було відкладено, у зв'язку із необхідністю надання учасниками судового процесу додаткових пояснень з питань, які виникли в судовому засіданні; ухвалено сторонам провести звірення розрахунків та надати до суду складений за результатами звірки акт; надати суду додаткові обґрунтовані пояснення та докази, з урахуванням питань, які були предметом дослідження у судовому засіданні, з посиланням на норми чинного законодавства та обставини справи; відповідачу надати до матеріалів справи належним чином засвідчену копію договору оренди №910 від 26.11.2013р. (АДРЕСА_1).

Позивач надав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№94 від 06.01.2016р.), які долучені до матеріалів справи. Зокрема, позивач надав акт звірки по об'єднаному особовому рахунку 17100-9068 згідно якого заборгованість ФОП ОСОБА_3 складає 27722,92 грн. Вказаний акт отримано на руки ФОП ОСОБА_3 05.01.2016р.

Відповідач також надав пояснення (вх.№153 від 11.01.2016р.), в яких зазначив, що із актами звірки, підготовленими позивачем не погоджується, з підстав, зокрема того, що з актів звірки вбачається, що нарахування проводились відповідно до особових рахунків, однак відповідні рахунки відкриваються тільки на підставі відповідного договору (угоди та на конкретну адресу); акти звірки стосуються періоду з січня по 01 грудня 2015р., а отже жодного відношення до даної справи не мають; на даний час приміщення, що перебували в оренді ФОП ОСОБА_3 є власністю інших осіб, а отже вказана у актах заборгованість може бути заборгованістю саме цих власників; відсутність помісячної роздруківки заборгованості та методики нарахування вартості наданих послуг за період з 2013 року позбавляє будь-якої можливості перевірити правильність нарахування оплат.

Також, відповідач надав клопотання (вх.№154 від 11.01.2016р.), в якому просить витребувати у КП "Харківській теплові мережі" для огляду в судовому засіданні особові рахунки №17100 -9047, № 17100-9068, №17600-9041 та №17100-9068 (об'єднані рахунки № 17100-9047 та № 17600-9041); документи на підставі яких були виписані особові рахунки №17100 -9047, № 17100-9068, №17600-9041 та №17100-9068 (об'єднані рахунки № 17100-9047 та № 17600-9041); докази на виконання відповідачем вимог статті 21 ч.2 п. З Закону "Про житлово-комунальні послуги" щодо підготовки та укладення відповідних договорів з ОСОБА_3, а також щодо ухилення ОСОБА_3 від підписання таких договорів; особові рахунки за період з 01.01.2013 р., які існували на спірні приміщення, до того, як їх орендував ОСОБА_3 та розрахунок оплат за постачання теплової енергії у дані приміщення з 01.01.2013 р. до моменту їх оренди ОСОБА_3; особові рахунки власників квартир, що розташовані на площі бувших нежитлових приміщень, які були в оренді у ФОП - ОСОБА_3, починаючи з 2015 року та дані щодо наявної заборгованості власників цих квартир перед КП «Харківські теплові мережі», починаючи з моменту придбання цих квартир.

Судовою колегією відхилено клопотання про витребування доказів, у зв'язку з недоцільністю витребування перелічених документів, виходячи з предмету та підстави позову, крім того у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування покладається на сторони, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 12.01.2016р. представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Також, представник відповідача надав для огляду та для залучення до матеріалів справи копію договору оренди №910 від 26.11.2013р. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.03.2015р. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2013р. по квітень 2014р. за адресою АДРЕСА_2 в розмірі 16971,80 грн. та за період з листопада 2013р. по листопад 2014р. за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 10751,12 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що на підставі договору оренди №5058 від 16.10.2013р. відповідач є користувачем вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та на підставі договору оренди №910 від 26.11.2013р., договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №5121-В-С від 07.03.2014р. займає приміщення за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, які забезпечуються опаленням єдиною з житловим будинком системою та які технічно неможливо від'єднати від системи централізованого опалення. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідач має відшкодувати вартість спожитої ним теплової енергії, як такої, що була ним набута безпідставно, з огляду на те, що договори на постачання теплової енергії між ним та позивачем не укладались.

В рішенні господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. місцевий господарський суд, керуючись положеннями ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки відповідач за відсутності укладеного між сторонами договору протягом спірного періоду спожив теплову енергію, обсяг якої є доведеним наявним в матеріалах справи доказами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між відповідачем - ФОП ОСОБА_3 (орендар) та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) укладено договір оренди №5058 від 16.10.2013р., згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху №2,3,12-:-19 загальною площею 121,9 кв.м в житловому будинку, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова за адресою: АДРЕСА_2, літ. "А-4".

Згідно з пунктом 4.10. до обов'язків орендаря - ФОП ОСОБА_3 належить здійснити в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договір на отримання комунальних послуг (газо-, водо-, тепло- постачання, послуги водовідведення та електрифікації), договорів на оплату експлуатаційних витрат та договору на пропорційну частину відшкодувань на утримання прилеглої до будівлі території у термін, визначений відповідними розпорядчими документами обслуговуючих підприємств.

Відповідно до пункту 10.1 вказаного договору, він діє з 16.10.2013р. по 16.09.2016р.

Відповідно до акту приймання-передачі від 16.10.2013р. вказане приміщення передано орендарю.

Також, між відповідачем - ФОП ОСОБА_3 (орендар) та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) укладено договір оренди №910 від 26.11.2013р., згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу №1-:-10 загальною площею 93,0 кв.м в житловому будинку, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, літ. "А-5".

Згідно з пунктом 4.10. до обов'язків орендаря - ФОП ОСОБА_3 належить здійснити в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договір на отримання комунальних послуг (газо-, водо-, тепло- постачання, послуги водовідведення та електрифікації), договорів на оплату експлуатаційних витрат та договору на пропорційну частину відшкодувань на утримання прилеглої до будівлі території у термін, визначений відповідними розпорядчими документами обслуговуючих підприємств.

Відповідно до акту приймання-передачі від 26.11.2013р. вказане приміщення передано орендарю.

Відповідно до договору №5121-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.03.2014р. Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради передало у власність ФОП ОСОБА_3 нежитлові приміщення підвалу №1-:-10 загальною площею 93,0 кв.м в житловому будинку за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, літ. "А-5". Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що твердження апелянта про придбання вказаних приміщень ОСОБА_3 як фізичною особою спростовані вищенаведеним, а отже спір по вказаному приміщенню підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому.

Цей факт підтверджується актами про включення/відключення опалення №176/171 від 30.09.2013 та №176/505 від 14.06.2014 (щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_2), а також №171/735 від 30.09.2013 та №171/857 від 14.04.2014 (щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_1), наявними в матеріалах справи.

За період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року відповідачем за адресою АДРЕСА_2 спожито теплову енергію на загальну суму 16971,80грн., з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку.

За період з листопада 2013 року по листопад 2014 року за адресою АДРЕСА_1 відповідачем спожито теплову енергію в сумі 10751,12 грн., з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку.

Всього за вказаними адресами у зазначений період заборгованість за спожиту теплову енергію складає 27722,92 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що представником позивача в судовому засіданні 12.01.2016р., про що зазначено у протоколі судового засідання, підтверджено факт здійснення розрахунків, починаючи з дат передавання орендованих приміщень відповідачу згідно актів приймання передачі, а саме розрахунок за спожиту теплову енергію у приміщенні за адресою АДРЕСА_2 здійснено з 16.10.2013р., а розрахунок за спожиту теплову енергію в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 з 26.11.2013р., про що також свідчать невеликі суми заборгованості (за жовтень 2013 по АДРЕСА_2 - 738,91 грн. та за листопад 2013р. по АДРЕСА_1 - 263,94 грн.), порівняно із послідуючими місяцями, в які здійснювався опалювальний сезон.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується наявними у справі актами на включення та відключення опалення №176/171 від 02.10.2013, №171/735 від 02.10.2013, №176/505 від 14.04.2014, №171/857 від 14.04.2014, №171/1683 від 25.10.2014 та актами обстеження системи теплоспоживання об'єкту відповідача №171/326 від 28.03.2014, №176/151 від 03.09.2014, складені за участю споживача та балансоутримувачів житлових будівель, де розташовані приміщення відповідача. Зазначені акти, в зв'язку з відмовою від підписання їх відповідачем, були йому надіслані поштою.

У зв'язку з безпідставним споживанням відповідачем теплової енергії, позивачем на його адресу поштою направлялися акти виконаних робіт та рахунки-фактури про сплату заборгованості, про що свідчать матеріали справи.

З метою отримання коштів за спожиту теплову енергію позивачем на адресу відповідача направлялась вимога №230/юр від 18.03.2015р. про сплату її вартості. Однак, відповідач залишив вимогу без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача у даній справі про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 Цивільного України.

Відповідно до п.п. 1-3 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуст енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до п. 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Частина перша статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до абз.6 п. 40 Правил до обов'язків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ч. 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

З огляду на викладене, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України №6-59цс13 від 30.10.2013р.

Також, матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем заходів щодо укладання договорів купівлі-продажу теплової енергії, а саме відповідні листи №35/ТД-520 від 31.01.2014р., №36/ТД-1580 від 25.03.2014р., №36/ТД-2718 від 07.07.2014р. №35/ТД-2226 від 16.05.2014р. направлялись на адресу відповідача, однак відповідач, в порушення приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду доказів здійснення відповідних дій по виконанню пунктів 4.10.договорів оренди, де саме на нього покладено обов'язок в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі здійснити укладання договір на отримання комунальних послуг.

Крім того, згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №3-38гс11 від 16.05.2011р., споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на викладене, встановивши факт споживання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного з теплопостачальною організацією відповідного договору у вказаному позивачем періоді, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача вартості спожитої ним теплової енергії на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

При цьому, твердження відповідача про відсутність в орендованому ним приміщенні будь-яких систем теплоспоживання та опалювальних приладів є безпідставними, недоведеним та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, через приміщення, які займав відповідач, проходить розподільна мережа теплопостачальної системи, а відповідач доказів на підтвердження здійснення дій щодо відключення його від системи централізованого опалення - не надав.

Посилання апелянта на те, що на даний час приміщення, що перебували в оренді ФОП ОСОБА_3 є власністю інших осіб, а отже вказана у актах заборгованість може бути заборгованістю саме цих власників є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що розрахунок здійснено за період з 16 жовтня 2013р. по квітень 2014р. за адресою АДРЕСА_2 в розмірі 16971,80 грн. та за період з 26 листопада 2013р. по листопад 2014р. за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 10751,12 грн., а матеріалами справи підтверджено, що в даний період часу відповідач займав вказані приміщення.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про повне задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі №922/1811/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі №922/1811/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18 січня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов