ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.01.16р. Справа № 904/9742/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима Метал", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "НПО "Дніпропрес", м. Дніпропетровськ

про стягнення 110506 грн 22 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 26.10.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 10.11.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима Метал" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "НПО "Дніпропрес" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 69954,67 грн, інфляційних нарахувань за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року у сумі 38100,08 грн, та 3% річних за період з 22.08.2014 по 28.10.2015 у сумі 2451,48 грн, нарахованих ТОВ "Максима" з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 180913, укладеного між ТОВ "Максима" та відповідачем - ПАТ "НПО "Дніпропрес" 13.07.2015, право на вимогу яких позивач набув з 13.07.2015 шляхом укладення між ним та ТОВ "Максима" договору № 2ММ про відступлення права вимоги.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 24.12.2015 було оголошено перерву до 05.01.2016.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що договір відступлення права вимоги від 13.07.2015, за яким первісний кредитор ТОВ "Максима" відступило право вимоги з відповідача заборгованості в сумі 69954, 67 грн товариству з обмеженою відповідальністю "Максима Метал", з обох сторін підписаний однією особою - ОСОБА_3, що протирічить положенням статей 232, 238 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2013 між Приватним акціонерним товариством "НПО "Дніпропрес" (далі - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" (далі - постачальник) був укладений договір №180913 купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товари виробничо-технічного призначення (далі - товари), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товари на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.2. сторони визначили найменування товарів, їх кількість, ціни, вартість, вимоги до їх якості (відповідність стандарту, ТУ тощо), умови і строки постачання та оплати товарів наведені в специфікаціях (додатках), що є невід'ємною частиною цього договору.

Датою поставки вважається дата підписання покупцем видаткової накладної (п. 3.1 договору).

У розділі 4 сторони погодили порядок розрахунків, п. 4.1 договору передбачає, що покупець проводить розрахунок з постачальником в порядку специфікації на партію товарів, на підставі виставленого рахунку.

Специфікації сторонами не підписувались строки оплати не визначались, тому суд керується ст. 692 ЦК України, згідно якої покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору сторонами було підписано видаткові накладні на загальну суму поставки товару 78752,68 грн, а саме:

Видаткова накладна № 210816 від 21.08.2014 на суму 29687,89 грн;

Видаткова накладна № 22088 від 22.08.2014 на суму 40234,79 грн;

Видаткова накладна № 09104 від 09.10.2014 на суму 8830,00 грн (а.с.18, 20, 22).

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково, оплативши отриманий товар на суму 8798,01 грн.

В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки в частині оплати отриманого ним товару, в нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 69954,67 грн, на яку він нарахував інфляційні втрати у сумі 38100,08 грн та 3% річних у сумі 2451,48 грн.

13.07.2015 між ТОВ "Максима" (далі - цедент) та ТОВ "Максима Метал" (далі - цесіонарій) було укладено договір № 2ММ про відступлення права вимоги, за умовами якого цедент відступає (передає) цесіонарію, а цесіонарій набуває право замість цедента вимагати від ПрАТ "НПО Дніпропрес" виконання зобов'язання за договором купівлі - продажу № 180913 від 18.09.2013: сплатити суму боргу в розмірі 69 954,67 грн., а також штрафні санкції та передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання зобов'язань.

Право вимоги, зазначене в п. 1 цього договору, виникло у цедента внаслідок не виконання боржником зобов'язання по оплаті 69 954,67 грн. за договором купівлі - продажу № 180913 від 18.09.2013 (п. 2 договору).

18.09.2015 ТОВ "Максима" направило на адресу відповідача повідомлення № 1 від 13.07.2015 про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу № 180913 від 18.09.2013 та вимогою сплатити заборгованість, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок ТОВ "Максима Метал".

Однак, відповідач повідомлення ТОВ "Максима" залишив без відповіді, зобов'язання за договором купівлі-продажу не виконав, через що позивач - ТОВ "Максима Метал" звернувся до суду за стягненням основного боргу у сумі 69954,67 грн, інфляційних нарахувань у сумі 38100,08 грн та 3% річних у сумі 2451,48 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори по справі є договорами купівлі-продажу та відступлення права вимоги, до яких слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт набуття у ТОВ "Максима Метал" права вимоги від ПрАТ "НПО Дніпропрес" виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу підтверджений матеріалами справи.

Доводи відповідача щодо неможливості підпису договору № 2ММ про відступлення права вимоги керівником ОСОБА_3 з обох сторін, тобто від ТОВ "Максима" та ТОВ "Максима Метал" є не обгрунтованими з наступних підстав.

ТОВ "Максима" та ТОВ "Максима Метал" є окремими самостійними юридичними особами, що підтверджується матеріалами справи та данними з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, керівником яких значиться ОСОБА_3 Жодних відомостей щодо обмеження повноважень цієї особи матеріали справи не містять та не викликають сумніву у суду у їх достовірності.

Таким чином, директор товариств мав достатній обсяг повноважень для укладання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима Метал" договору № 2ММ про відступлення права вимоги від 13.07.2015. Також не вбачається в цих діях порушення прав та інтересів інших осіб.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за поставлений товар в сумі 69954,67 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобовязань за вказаним договором відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивач, керуючись вищевказаними нормами законодавства України, заявив до стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у загальній сумі 38100,08 грн та 2451,48 грн 3 % річних.

Відповідно до приписів п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем визначено невірно період інфляційних нарахувань саме за накладною № 9104 від 09.10.2014, оскільки ним втрати від інфляції розраховано за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року у сумі 36327,46 грн.

Виходячи з дати вищевказаної накладної (09.10.2014), суд здійснив власний розрахунок, за яким інфляційні нарахування здійснюються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за звітним, тобто з листопада 2014 року по вересень 2015 року та складають 33838,05 грн, в решті розрахунок позивача є вірним та залишився незмінним.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості інфляційних нарахувань складає 35610,67 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд також не погоджується з визначенням періоду позивачем за накладною № 9104 від 09.10.2014, оскільки строк прострочення виконання зобов'язання за цією накладною починається з наступного дня після її підписання сторонами.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, суд здійснив власний розрахунок 3% річних за накладною № 9104 від 09.10.2014, виключивши її фактичний день підписання, сума яких за період з 10.10.2014 по 28.10.2015 склала 2207,88 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних за всіма накладними складає 2445,73 грн та відповідно підлягає до стягнення з відповідача.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в частині заборгованості 69954,67 грн, інфляційних нарахувань в сумі 35610,67 грн та 3% річних у сумі 2445,73 грн; в решті позовних вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволеним вимогам у сумі 1620,17 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "НПО "Дніпропрес" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, ідентифікаційний код 24991515) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима Метал" (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39708443) 69954,67 грн заборгованості, 35610,67 грн інфляційних нарахувань, 2445,73 грн 3% річних та 1620,17 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 11.01.2016.

Суддя В.Д. Воронько