РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016Справа №910/28324/15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорстрой Монтаж"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтес Трейд"
простягнення 9 017 грн 95 коп.
Представники:
від позивачаСавченко Д.С. - представник за довіреністю
від відповідачане з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорстрой Монтаж" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтес Трейд" про стягнення 9 017 грн 95 коп. заборгованості за договором-заявкою № 1308_2 від 13.08.2015 на одноразове перевезення вантажу на автомобільному транспорті, в тому числі 8 800 грн 00 коп. основного боргу, 176 грн 00 інфляційних втрат та 41 грн 95 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтес Трейд" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору-заявки № 1308_2 від 13.08.2015 на одноразове перевезення вантажу на автомобільному транспорті не виконало взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати наданих послуг щодо перевезення вантажу у розмірі 8 800 грн 00 коп., крім того у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивачем нараховано 176 грн 00 інфляційних втрат та 41 грн 95 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28324/15 та справу призначено до розгляду на 23.11.2015.

Судове засідання, призначене на 23.11.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 розгляд справи призначено на 15.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 розгляд справи відкладено на 11.01.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання та невиконанням сторонами вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 11.01.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

У судове засідання 11.01.2016 з'явився представник позивача, надав документи на виконання вимог суду та пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 11.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорстрой Монтаж" (перевізник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтес трейд" (замовник за договором) укладено договір-заявку № 1308_2 на одноразове перевезення вантажу на автомобільному транспорті, відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити переданий до перевезення вантаж до пункту призначення, а замовник зобов'язується оплатити отримані послуги.

У відповідності до умов договору-заявки сторони погодили: адресу завантаження: Київська область, Броварський район, село Велика Димерка, Завод "Coca-Cola"; адресу вивантаження: Одеська область, місто Одеса, відповідно ТТН; дату і час завантаження: 13.08.2015; дату доставки: 14.08.2015; характеристики вантажу: напої, 22 т, 86 м3; строк та умови оплати: безготівковим способом з ПДВ на розрахунковий рахунок протягом 7 банківських днів за оригіналами; вартість наданих послуг з перевезення: 8 800 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (частина 6 статті 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору-заявки № 1308_2 від 13.08.2015 на одноразове перевезення вантажу на автомобільному транспорті позивачем було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією товарно-транспортної накладної № від 14.08.2015.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання з своєчасної оплати отриманих послуг щодо перевезення вантажу, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 8 800 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати послуг з перевезення вантажу на суму 8 800 грн 00 коп. Крім того, відповідачем було направлено на адресу позивача гарантійний лист, відповідно до якого відповідач визнає зазначену заборгованість перед позивач та зобов'язується її погасити в період з 19.10.2015 по 09.11.2015.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за договором-заявкою № 1308_2 від 13.08.2015 на одноразове перевезення вантажу на автомобільному транспорті та факту наявності заборгованості у розмірі 8 800 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 8 800 грн 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 176 грн 00 коп. інфляційних втрат та 41 грн 95 коп. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 176 грн 0 коп. та 3% річних у розмірі 41 грн 95 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтес Трейд" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2 /літера "Б"/, офіс 2, ідентифікаційний код 39810838) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорстрой Монтаж" (63512, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Кам'яна Яруга, вул. Харківська, буд. 65 Б, ідентифікаційний код 32796896) заборгованість у розмірі 8 800 (вісім тисяч вісімсот) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 176 (сто сімдесят шість) грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 41 (сорок одна) грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 14.01.2016

Суддя Н.Б. Плотницька