ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 911/1344/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом прокурора Вишгородського району в інтересах держави, Київська обл., м. Вишгород

до 1. Нижчедубечанської сільської ради, Київська обл., с. Нижча Дубечня

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Олми", Київська обл., с. Нижча Дубечня

3. Фонду комунального майна Вишгородського району, Київська обл., м. Вишгород

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, зобов'язання повернути майно

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_1 (посвідчення №028904 від 17.09.2014)

від відповідача 1: ОСОБА_2 (рішення б/н від 02.11.2015)

ОСОБА_3 (довіреність б/н від 03.11.2015)

від відповідача 2: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 26.01.2015)

ОСОБА_5 (довіреність б/н від 19.1.2015)

від відповідача 3: ОСОБА_6 (довіреність №35 від 08.04.2015)

ОСОБА_7 (довіреність №47 від 27.04.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.03.2015 прокурор Вишгородського району (далі-позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Нижчедубечанської сільської ради (далі-відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛМИ (далі- ТОВ ОЛМИ/відповідач 2) та Фонду комунального майна Вишгородського району (далі-ФДМ Вишгородського р-ну/відповідач 3) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Нижчедубечанської сільської ради №81-15-XXIV від 14.07.2004 про включення приміщення дошкільного навчального закладу Золотий Півник, розташованого за адресою: вул. Леніна, 48а, с. Нижча Дубечня, Вишгородський район, Київська область до переліку обєктів приватизації шляхом викупу орендарем на 2004 рік;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу шляхом викупу орендарем будівлі колишнього дитячого садочка №05-31 від 03.11.2004, укладеного між Фондом комунального майна Вишгородського району та Товариством з обмеженою відповідальністю ОЛМИ;

- зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛМИ повернути до комунальної власності територіальної громади села Нижча Дубечня в особі Нижчедубечанської сільської ради нерухоме майно будівлю колишнього дитячого садочка загальною площею 1 164,5 кв. м., розташовану за адресою: вул. Леніна, 48а, с. Нижча Дубечня, Вишгородський район, Київська область.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2015 (суддя Лилак Т.Д.) порушено провадження у справі №911/1344/15 та призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.05.2015 у справі №911/1344/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015, у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 рішення господарського суду Київської області від 28.05.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 у справі №911/1344/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 09.11.2015 справу №911/1344/15 передано до провадження судді господарського суду Київської області Яреми В.А.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2015 справу №911/1344/15 прийнято до свого провадження суддею Яремою В.А., призначено її до розгляду на 23.11.2015.

У судовому засіданні 23.11.2015 було оголошено перерву до 07.12.2015.

До того ж, ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2015 витребувано за клопотанням відповідача 2 докази та відомості, необхідні для всебічного розгляду справи, а також відмовлено прокурору у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі.

У судових засіданнях 07.12.2015, 14.12.2015 та 29.12.2015 судом оголошувалась перерва до 14.12.2015, 29.12.2015 та 11.01.2016.

Водночас, 14.12.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від прокурора надійшло клопотання про витребування документів, у задоволенні якого судом відмолено з огляду на необґрунтованість.

Поряд з тим, згідно поданих через канцелярію господарського суду Київської області 20.11.2015 пояснень Нижчедубечанська сільська рада позов прокурора підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, у той час як ТОВ "Олми" та ФДМ Вишгородського р-ну з позовними вимогами прокурора не погодились з підстав, викладених у наявних в матеріалах справи поясненнях та запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської районної ОСОБА_5 народних депутатів №310 від 29.12.1990 Про затвердження актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію обєктів соціального призначення, закінчених будівництвом вирішено, зокрема, затвердити акт державної приймальної комісії від 30.11.1990 про прийняття в експлуатацію дитячого садку на 140 місць загальною площею 1 262 кв. м. в селі Нижча Дубечня, кошторисною вартістю 482,08 тис. крб., збудованого ПМК-43 тресту Броварисільбуд, збудований дитячий садок передати на баланс радгоспу Деснянський.

Як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, у результаті приватизації майна радгоспу Деснянський було створено Колективне сільськогосподарське підприємство Деснянське, про що свідчить наявний в матеріалах справи статут КСП Деснянське.

Водночас, відповідно до статуту Сільськогосподарського виробничого кооперативу Деснянський, затвердженого установчими зборами згідно протоколу від 24.03.2000 №01, кооператив є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства Деснянське.

Рішенням загальних зборів сільськогосподарського виробничого кооперативу Деснянський, оформленого протоколом №2 від 12.05.2003, приміщення дитячого садка, який розташований в селі Нижча Дубечня, виключено із статутного фонду СВК Деснянський та на безоплатній основі передано до комунальної власності Нижчедубечанської сільської ради.

Рішенням Нижчедубечанської сільської ради №36-08-ХХІУ від 14.07.2003 Про передачу пустуючих будівель колишнього дитячого садка у комунальну власність територіальної громади, прийнято у власність територіальної громади села Нижча Дубечня пустуючу будівлю колишнього дитячого садка села Нижча Дубечня, розташованого за адресою с. Нижча Дубечня, вул. Леніна 48, та поставлено означену будівлю на баланс сільської ради.

Згідно наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі від 01.08.2003, комісією СВК «Деснянський» передано, а комісією Нижчедубечанської сільської ради прийнято обєкт будівлі за адресою с. Нижча Дубечня, вул. Леніна 48.

В подальшому, 01.02.2004 року між виконавчим комітетом Нижчедубечанської сільської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОЛМИ (орендар) укладено договір №1 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Рішенням Нижчедубечанської сільської ради №81-15-XXIV від 14.07.2004 «Про перелік обєктів приватизації комунальної власності територіальної громади на 2004 рік» включено в перелік обєктів приватизації шляхом викупу орендарем на 2004 рік пустуючу будівлю колишнього дитячого садка, який розташований за адресою: с. Нижча Дубечня, вул. Леніна, 48а, а також делеговано Фонду комунального майна Вишгородського району право провести приватизацію пустуючої будівлі колишнього дитячого садочка в селі Нижча Дубечня по вул. Леніна, 48а.

Водночас, рішенням виконавчого комітету Нижчедубечанської сільської ради №80 від 14.10.2004 Про оформлення права власності визнано право власності на пустуючу будівлю колишнього дитячого садочка в селі Нижча Дубечня по вул. Леніна, 48а, за територіальною громадою села Нижча Дубечня в особі Нижчедубечанської сільської ради.

На підставі вищезазначеного рішення 03.11.2004 Вишгородським БТІ було видано свідоцтво серії САА №159654 про право власності на нерухоме майно, а саме: дитячий садок загальною площею 1164,5 кв. м. за адресою Київська обл., Вишогородський р-н, с. Нижча Дубечня, вул. Леніна, 48А, власником якого є територіальна громада села Нижча Дубечня в особі Нижчедубечанської сільської ради.

Водночас, 03.11.2004 між Фондом комунального майна Вишгородського району (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОЛМИ (покупець) було укладено договір №05-31 купівлі-продажу шляхом викупу орендарем будівлі колишнього дитячого садочка інвентарного обєкта Нижчедубечанської сільської ради, що знаходиться за адресою: 07361, Київська область, Вишогородський район, с. Нижча Дубечня, вул. Леніна, 48А. Означений договір посвідчений 03.11.2004 приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу ОСОБА_8 за №6706 та зареєстрований розпорядженням Вишгородської районної ради №47 від 03.11.2004.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно слідує, що на підставі договору купівлі-продажу ТОВ ОЛМИ 11.12.2004 зареєстровано право власності на будівлю колишнього дитячого садочка.

До того ж, 14.12.2004 Вишгородським БТІ відповідачу 2 видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме будівлю колишнього дитячого садочка за адресою Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нижча Дубечня, вул. Леніна, 48-А.

Посилаючись на встановленні згідно проведеної перевірки порушення закону щодо розпорядження комунальною власністю та майнових інтересів громади села, що полягають у включенні відповідачем 1 будівель та споруд дитячого садка, як дошкільного закладу обєкта загальнодержавного значення, до переліку обєктів приватизації шляхом викупу орендарем на 2004 рік всупереч вимогам ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст. 63 Закону України «Про освіту», за приписами яких приватизації не підлягають обєкти освіти, що фінансуються з державного бюджету та мають загальнодержавне значення, прокурор Вишгородського району просить суд, зокрема, визнати незаконним та скасувати рішення Нижчедубечанської сільської ради №81-15-XXIV від 14.07.2004 про включення приміщення дошкільного навчального закладу Золотий Півник, розташованого за адресою: вул. Леніна, 48а, с. Нижча Дубечня, Вишгородський район, Київська область до переліку обєктів приватизації шляхом викупу орендарем на 2004 рік.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_5 і ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До того ж, згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме забезпечення здобуття неповнолітніми повної загальної середньої освіти; створення необхідних умов для виховання дітей, молоді, розвитку їх здібностей, трудового навчання, професійної орієнтації, продуктивної праці учнів; сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів, дитячих, молодіжних та науково-просвітницьких організацій.

Так, ст. 19 Закону України Про охорону дитинства (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV) унормовано, що держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; надання державних стипендій та пільг учням і студентам цих закладів у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 та ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про освіту (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV), місцеві органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадянами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів.

Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Приписами ст. ст. 3, 13, 15, 16 Закону України Про дошкільну освіту (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV), держава визнає пріоритетну роль дошкільної освіти та створює належні умови для її здобуття. Державна політика у сфері дошкільної освіти визначається Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами і втілюється центральними органами виконавчої влади, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Держава сприяє розвиткові та збереженню мережі дошкільних навчальних закладів незалежно від підпорядкування, типів і форм власності.

Дошкільний навчальний заклад визнається юридичною особою з дня реєстрації його статуту.

Статут дошкільного навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності розробляється відповідно до Конституції України, Закону України "Про освіту", цього Закону, Положення про дошкільні навчальні заклади.

Дошкільний навчальний заклад незалежно від підпорядкування, типу і форми власності на основі Положення про дошкільні навчальні заклади розробляє статут, який затверджується засновником (власником), погоджується з відповідним органом управління освітою та реєструється місцевим органом виконавчої влади у порядку, встановленому законодавством України.

Дошкільні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності.

Статус державного має дошкільний навчальний заклад, заснований на державній формі власності. Статус комунального має дошкільний навчальний заклад, заснований на комунальній формі власності.

Державні дошкільні навчальні заклади створюються центральними органами виконавчої влади, комунальні дошкільні навчальні заклади - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування з урахуванням соціально-економічних, національних, культурно-освітніх і мовних потреб за наявності дітей відповідного віку, необхідної навчально-методичної та матеріально-технічної бази, педагогічних кадрів, а також з дотриманням санітарно-гігієнічних норм, правил і стандартів.

Поряд з тим, відповідно до п. п. 1, 2, 5, 7 Положення про дошкільний виховний заклад України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №688 від 01.09.1993, дошкільний виховний заклад є закладом освіти і суспільного виховання дітей віком від двох місяців до семи років, який здійснює завдання щодо задоволення потреб у догляді, оздоровленні, вихованні та навчанні дітей дошкільного віку.

До дошкільних виховних закладів належать: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки з короткочасним, денним, цілодобовим та цілорічним перебуванням дітей.

Дошкільні виховні заклади можуть діяти у комплексі з іншими закладами освіти (школа-дитсадок тощо).

Статут дошкільного виховного закладу регламентує діяльність дошкільного виховного закладу. Він розробляється на основі цього Положення з урахуванням особливостей дошкільного виховного закладу до чинного законодавства.

У статуті містяться відомості про правовий статус дошкільного виховного закладу, його засновника, належність , порядок комплектування, режим роботи, специфіку навчально-виховного процесу, права, обов'язки і відповідальність учасників навчально-виховного процесу, мову або мови навчання, порядок призначення та звільнення його працівників, порядок управління ним, організацію фінансово-господарської та підприємницької діяльності, порядок внесення змін і доповнень до статуту дошкільного виховного закладу та інші.

Статут дошкільного виховного закладу затверджується засновником і радою дошкільного виховного закладу і реєструється місцевими органами державної виконавчої влади або органами місцевого і регіонального самоврядування. Дошкільний виховний заклад визнається юридичною особою з дня реєстрації його статуту.

Створення, ліквідація чи реорганізація дошкільного виховного закладу здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, виходячи з правового аналізу вищезазначених приписів законодавства, обєктом освіти - дошкільним навчальним закладом комунальної власності є створена на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування юридична особа із власним зареєстрованим у передбаченому законом порядку статутом.

Так, в обгрунтування обставин щодо існування та функціонування у с. Нижча Дубечня дошкільного навчального закладу зі статусом державного значення дитячого садочка «Золотий півник», прокурор посилається на те, що відповідний дошкільний навчальний заклад був створений СВК «Деснянський», як його структурний підрозділ, та фінансувався відповідно за кошти кооперативу, як правонаступника державного радгоспу «Деснянський».

У відповідності до статей 33, 34, 36 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону, позивачем не доведено належними та допустимими доказами створення дошкільного навчального закладу «Золотий півник» у передбаченому законом порядку як юридичної особи, а саме наявності прийнятого Нижчедубечанською сільською радою рішення про створення такого закладу освіти у селі Нижча Дубечня, а також затвердження та реєстрації статуту такого закладу.

Посилання ж позивача на введення в дію дитячого садочка з 1990 року відповідно до рішення виконавчого комітету Вишгородської районної ОСОБА_5 народних депутатів №310 від 29.12.1990 Про затвердження актів державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію обєктів соціального призначення, закінчених будівництвом, яким, зокрема, передано на баланс радгоспу «Деснянський» збудований дитячий садок, визнаються судом неспроможними з огляду на те, що згідно положень СНиП 3.01.04-87 «Строительные нормы и правила. Приемка в эксплуатацию законченных строительством объектов. Основные положения» відповідний акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію обєктів соціального призначення, та прийняте за результатами його розгляду рішення, засвідчує лише обставини щодо відповідності збудованого обєкту таким правилам і нормам та не є документом, що посвідчує факт створення дошкільного навчального закладу та його реєстрації як юридичної особи.

Крім того, на виконання вказівок суду касаційної інстанції щодо необхідності дослідження листа управління статистики у Вишгородському районі Головного управління статистики у Київській області №90 від 26.05.2015 та листа Нижчедубечанської сільської ради №02-21/295 від 28.07.2014, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 13.10.2015, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує з листа управління статистики у Вишгородському районі Головного управління статистики у Київській області №90 від 26.05.2015 останній звіт державного статистичного спостереження про діяльність закладу за формою №85-к дитячий садок в с. Нижча Дубечня надавав за 1996 рік.

Відповідно до наказу Міністерства статистки України від 16.08.1995 №210 «Про затвердження форми державної статистичної звітності по дошкільних виховних закладах», до означеної форми №85-к вносились відомості, зокрема, щодо організації, об'єднання, підприємства, закладу, у віданні якого знаходиться дошкільний заклад освіти; назви, форми власності та типу такого закладу; форми існування.

Відповідно до відомостей, наданих Головним управлінням статистики у Київській області згідно листа №18-12/4150 від 30.11.2015 на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 23.11.2015, звітність за формою №85-к за 1990-1996 роки була знищена у встановленому порядку.

Інших доказів подання дитячим садком «Золотий півник» звітності за формою №85-к за означений період та бланків відповідної звітності матеріали справи не містять.

Відповідно до приписів ст. 34 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що звіт форми №85-к не є документом, що посвідчує створення дошкільного навчального закладу комунальної власності , у той час як викладені у листах органів статистки відомості про подання дитячим садком звіту форми №85-К не є належними та допустимими доказами створення дошкільного навчального закладу у передбаченому законом порядку.

До того ж, з наявного в матеріалах справи листа Головного управління статистики №29-06/842 від 16.09.2004 слідує, що дитячий садок «Золотий півник» у Єдиному державному реєстрі підприємства та організацій України по Київській області не значиться, у той час як наявні в матеріалах справи статути ДПР «Деснянський», КСП «Деснянське» та спеціальний витяг з ЄДР щодо СВК «Деснянський» не містять відомостей про структурний підрозділ дитячий садочок «Золотий півник».

Водночас, нормами Закону України «Про дошкільну освіту» та Положення про дошкільний виховний заклад України створення дитячого садка як структурного підрозділу юридичної особи не передбачено.

Що ж до листа Нижчедубечанської сільської ради №02-21/295 від 28.07.2014 та викладених у ньому відомостей щодо часу побудови спірної будівлі та процесу передачі останньої на баланс сільської ради, останні оцінюються судом критично оскільки не містять інформації щодо часу створення у передбаченому законом порядку дошкільного навчального закладу «Золотий півник» та реєстрації його статуту, а тому означений лист Нижчедубечанської сільської ради №02-21/295 від 28.07.2014 не є належним та допустимим доказом створення у с. Нижча Дубечня дитячого садочка «Золотий півник».

Крім того, надані суду докази та відомості щодо здійснення будь-якої діяльності дитячим садком «Золотий півник», як-то подання статистичної звітності та документи про прийняття працівників на роботу, не свідчать про створення та функціонування такого садка у передбаченому законом порядку як дошкільного начального закладу та, відповідно, набуття таким обєктом і його майном статусу загальнодержавного.

З огляду вищезазначеного, беручи до уваги приписи норм закону, суд дійшов висновку про те, що дитячий садок «Золотий півник» за адресою: вул. Леніна, 48а, с. Нижча Дубечня, Вишгородський район, Київська область у формі дошкільного навчального закладу комунальної власності створений не був та не функціонував, а тому посилання прокурора на існування відповідного закладу та належного йому майна у формі обєкта освіти загальнодержавного значення є нормативно безпідставними та доказово необґрунтованими.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV), органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Приписами ст. 1, ч. 4 ст. 3, ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV), унормовано, що приватизація державного майна (далі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Приватизації не підлягають обєкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До обєктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають: обєкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема: обєкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до п. 6 ст. 63 Закону України Про освіту (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV), обєкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно повязані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Поряд з тим, частинами 5, 6 ст. 16 Закону України Про дошкільну освіту (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 14.07.2004 року за №81-15-XXIV) встановлено, вивільнені приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми. Засновник (власник) державного чи комунального дошкільного навчального закладу не має права безпідставно ліквідувати його, зменшувати в ньому площу території, кількість груп, а також здавати в оренду приміщення (будівлі).

Реорганізація або ліквідація діючих комунальних дошкільних навчальних закладів, а також дошкільних навчальних закладів, створених колишніми сільськогосподарськими колективними та державними господарствами, допускається лише за згодою територіальної громади (загальних зборів) села, селища, міста або на підставі результатів місцевого референдуму.

Згідно п. 52 Положення про дошкільний виховний заклад України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №688 від 01.09.1993, матеріально-технічна база дошкільного навчального закладу включає будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, інвентар, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі дошкільного навчального закладу або централізованої бухгалтерії, яка обслуговує цей заклад.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу, дитячий садок «Золотий півник» не фінансувався з державного чи місцевого бюджетів, а утримувався за рахунок коштів СВК «Деснянський», як балансоутримувача спірного приміщення.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження державного фінансування дитячого садочка «Золотий півник», як обєкта освіти загальнодержавного значення, суду не надано.

Посилання ж прокурора на відсутність рішень органу місцевого самоврядування щодо зміни цільового призначення спірної будівлі або виведення останньої з навчально-виховного фонду, а також на введення в експлуатацію спірної будівлі як приміщення житлово-громадянського призначення оцінюються судом критично, оскільки право органу місцевого самоврядування відчужувати у порядку приватизації обєкти комунальної власності відповідно до норм закону не ставиться в залежність від прийняття радою відповідних рішень, а введення в експлуатацію спірної будівлі не є формою створення закладу освіти загальнодержавного значення.

З огляду вищезазначеного, враховуючи що включена спірним рішенням до переліку обєктів приватизації комунальної власності територіальної громади на 2004 рік будівля не належала до майна обєкта освіти, дошкільного навчального закладу загальнодержавного значення, позаяк дитячий садочок «Золотий півник» не був створений у передбаченому законом порядку та не фінансувався за рахунок державного бюджету, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого 14.07.2004 Нижчедубечанською сільською радою рішення №81-15-XXIV Про перелік обєктів приватизації комунальної власності територіальної громади на 2004 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, субєктний склад, а також враховуючи недоведеність прокурором Вишгородського району належними та допустимими доказами невідповідності рішення Нижчедубечанської сільської ради від 14.07.2004 №81-15-XXIV Про перелік обєктів приватизації комунальної власності територіальної громади на 2004 рік вимогам ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст. 63 Закону України «Про освіту», суд дійшов висновку, що вимога прокурора про визнання незаконним та скасування означеного рішення є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Що ж до вимоги прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу шляхом викупу орендарем будівлі колишнього дитячого садочка №05-31 від 03.11.2004, укладеного між Фондом комунального майна Вишгородського району та Товариством з обмеженою відповідальністю ОЛМИ, а також зобовязання останнього повернути до комунальної власності територіальної громади села Нижча Дубечня в особі Нижчедубечанської сільської ради нерухоме майно будівлю колишнього дитячого садочка загальною площею 1 164,5 кв. м., розташовану за адресою: вул. Леніна, 48а, с. Нижча Дубечня, Вишгородський район, Київська область, слід зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, вирішуючи спір про визнання недійсним договору необхідно встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Поряд з тим, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи вищевикладене, а також відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Нижчедубечанської сільської ради від 14.07.2004 №81-15-XXIV Про перелік обєктів приватизації комунальної власності територіальної громади на 2004 рік, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу №05-31 від 03.11.2004, укладеного між відповідачами 2 та 3 на виконання вказаного рішення, та зобов'язання відповідача 2 повернути спірну будівлю у комунальну власність територіальної громади села Нижча Дубечня задоволенню не підлягають, тому що за своєю правовою природою є похідними від первісної (основної) позовної вимоги.

Що ж до клопотання відповідача 2 про застосування наслідків спливу строків позовної давності для захисту порушеного права, передбачених ст. 267 ЦК України слід зазначити наступне.

Приписами статей 256, 257, 267 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного права і факт його порушення або оспорювання. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.06.2007 у справі №П-9/161-16/165.

З огляду наведеного, а також враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі у звязку з недоведеністю позивачем обставин щодо невідповідності спірного рішення Нижчедубечанської сільської ради вимогам законодавства України, відтак відмову у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу №05-31 від 03.11.2004, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.

При прийнятті означеного рішення розподіл сум судового збору судом не здійснено з огляду не те, що прокурор, як позивач за даним позовом, станом на час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 32-36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 87, 202, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 32, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 14, 18, 63 Закону України «Про освіту», ст. ст. 3, 13, 15, 16 Закону України «Про дошкільну освіту» ст. ст. 1, 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 14.01.2016

Суддя В.А. Ярема