ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016р. Справа№ 914/3680/15

За позовом: Приватного підприємства "ВАМ і ВАМ", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 130 420, 33 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Медвідь В.О. - представник

від відповідача: не з'явився

Зміст ст.22 ГПК України представнику позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Приватного підприємства "ВАМ і ВАМ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 130 420, 33 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2015 р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах9 суду.

Ухвалою суду від 24.12.2015 р. продовжено строк вирішення спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15 днів.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Відповідач вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, витребуваних доказів не подав, про причини невиконання вимог суду не повідомив, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 21.12.2015 року оголошувалася перерва з метою надання можливості представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи в порядку ст. 75 ГПК України, суд встановив наступне:

Приватне підприємство "ВАМ і ВАМ" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 130 420, 33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.04.2013 р. між ним (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) було укладено договір оренди (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування об'єкт оренди - приміщення загальною площею 188,08 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та основні засоби згідно Акту приймання-передачі.

Згідно п. 1.2. договору об'єкт оренди надається з метою використання для розміщення господарського магазину.

Відповідно до п.п. 4.1. 4.2. договору, орендна плата складає 171, 00 грн. Оплата експлуатаційних послуг здійснюється згідно окремо виставлених рахунків.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що орендна плата вноситься на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця.

Відповідач своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати та оплати експлуатаційних послуг не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 63 500, 00 грн.

02.09.2015 р. позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про сплату заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 63 500, 00 грн. заборгованість із орендної плати та оплати експлуатаційних послуг.

Крім стягнення основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 27 974, 79 грн., 3% річних в розмірі 2 453, 01 грн. та інфляційні втрати в розмірі 36 492, 53 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк та згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлено договором найму.

Як встановлено судом, 15.04.2013 р. між сторонами був укладений договір оренди, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне користування об'єкт оренди - приміщення загальною площею 188, 08 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та основні засоби згідно Акту приймання-передачі.

Згідно п. 1.2. договору, об'єкт оренди надається з метою використання для розміщення господарського магазину.

Відповідно ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно п.п. 4.1. 4.2. договору орендна плата складає 171, 00 грн. Оплата експлуатаційних послуг здійснюється згідно окремо виставлених рахунків.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що орендна плата вноситься на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця.

Відповідач свої зобов'язання по договору щодо сплати орендної плати та оплати експлуатаційних послуг не виконав, чим порушив вимоги п. 4.4 договору.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що позивачем при розрахунку основної заборгованості не вказано розмір заборгованості з орендної плати, однак оскільки згідно з умовами договору розмір орендної плати в місяць становить 171, 00 грн., а заборгованість виникла за період з 15.04.2013 р. по 02.04.2015 р., суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача з орендної плати складає 4 012, 80 грн. Крім цього, суму 38 718, 15 грн. становить заборгованість з оплати експлуатаційних послуг, відшкодування яких передбачено п. 4.2. договору. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 42 730, 95 грн.

Оскільки представник відповідача в судових засіданнях вимоги суду не виконав, своїм правом на захист не скористався, позовні вимоги не заперечив, доказів погашення заборгованості не подав, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та експлуатаційних послуг підлягають до задоволення частково, в розмірі 42 730, 95 грн.

Решта суми основного боргу в розмірі 20 769, 05 грн., які позивач просить стягнути з відповідача належними доказами не підтверджена, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 2 453, 01 грн. та інфляційних втрат в розмірі 36 492, 53 грн., то у зв'язку з тим, що позивачем не вірно визначено суму основного боргу, що призвело до неправильного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 1 650, 70 грн. та інфляційні втрати в розмірі 24 018, 55 грн.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем при розрахунку пені у розмірі 27 974, 79 грн., невірно визначено суму основного боргу відповідача та при її розрахунку не дотримано вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 5 024, 69 грн.

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "ВАМ І ВАМ" (79019, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 5/12; ) суму в розмірі 74 520, 42 грн., з них:

- 42 730, 95 грн. - заборгованості з орендної плати;

- 1 650, 70 грн. - 3% річних;

- 24 018, 55 грн. - інфляційних втрат;

- 5 024, 69 грн. - пені;

- 1 095, 53 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 15.01.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.