КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа№ 910/19210/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Компанії ,,Avicom Britania Limited"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р.

у справі № 910/19210/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом 1) Компанії ,,Avicom Britania Limited"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон"

до Херсонської обласної ради

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Компанія ,,Avicom Britania Limited" (далі - позивач 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" (далі - позивач 2) звернулись в господарський суд міста Києва з позовом до Херсонської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення на користь позивача 1 - 8 574 332,16 фунтів стерлінгів, що еквівалентно 294 768 101,79 грн., матеріальних збитків та стягнення на користь позивача 2 - 10 000,00 грн. моральної шкоди (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, т. 2, а.с. 3-8).

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/19210/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ЦК України, і дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки позивачами не доведено завдання збитків відповідачем.

Не погодившись з даним рішенням, позивач 1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач 1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Так, на думку скаржника, суд не надав значення тим обставинам, що різниця у вартості внесеного відповідачем майна та вартості вилученого через шість років за рішенням суду майна, яке є власністю позивача 1, становить 8 106 606,84 фунтів стерлінгів. Як вказує скаржник, у ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" було незаконно вилучено без грошової компенсації майно, яке ніколи не входило до складу майна цілісного майнового комплексу ОКП ,,Аеропорт ,,Херсон", ніколи не було власністю територіальних громад Херсонської області, не передавалось відповідачем до статутного капіталу ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон", а було набуто в ході господарської діяльності товариства.

Крім того, скаржник вважає, що господарський суд м. Києва не з'ясував обставини виходу Херсонської обласної ради зі складу учасників ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон", зокрема, той факт, що рішення № 777 Херсонської обласної ради від 28.11.2008р., на яке посилається відповідач, і відповідно до якого Херсонська обласна рада в одноособовому порядку вирішила повернути свій внесок до ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" у натуральній формі - у вигляді цілісного майнового комплексу, суперечить чинному законодавству.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач 1 також вказує, що прийняття судових рішень, на виконання яких у позивача 2 було вилучено все майно, що було внеском до статутного капіталу, 100% якого придбано позивачем 1, стало наслідком недотримання саме відповідачем, як органом, наділеним адміністративно - розпорядчими функціями, встановленої законом процедури приватизації.

Скаржник також вказує, що жодним судовим рішенням, в тому числі судовими рішеннями, на які послався господарський суд міста Києва в оскаржуваному рішенні, позивач 1 не визнавався недобросовісним набувачем майна, яке є часткою статутного капіталу ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон".

Крім того, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки резолютивна частина рішення не містить висновку про задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем 2 щодо відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 01.12.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач 2 зазначає про обґрунтованість її доводів та, відповідно, просить зазначену скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні 01.12.2015р. оголошено перерву до 16.12.2015р.

16.12.2015р. на адресу суду надійшли пояснення позивача 1 щодо заявлених позовних вимог з доданням додаткових доказів. Проте, згідно зі ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Оскільки позивач 1 не обгрунтував неможливість подати дані докази суду першої інстанції, надані докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 16.12.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 12.01.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача 1 та 2 підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.01.2002р. № 3-р ,,Про передачу цілісних майнових комплексів аеропортів цивільної авіації з державної у комунальну власність", у спільну власність територіальних громад Херсонської області передано майновий комплекс аеропорту ,,Херсон" (п. 4 додатку до зазначеного розпорядження).

10.12.2005р. Херсонською обласною радою прийнято рішення № 517 ,,Про інвестування обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон", яким пропозицію концерну ,,Титан", що запропонував найбільш сприятливі умови інвестування підприємства, а саме створення Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аеропорт ,,Херсон", визнано найкращою, припинено діяльність обласного комунального підприємства ,,Аеропорт Херсон" шляхом його ліквідації, доручено голові обласної ради підписати установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аеропорт Херсон" з дотриманням істотних умов його заснування, а саме: доля територіальних громад області в статутному фонді такого підприємства не повинна бути меншою ніж 50 відсотків; в установчих документах повинно бути зазначено, що відчуження у статутному фонді товариства долі, що є спільною власністю територіальних громад області, можливе лише в порядку і на умовах, передбачених законодавством України про приватизацію, і будь-які зміни статутного фонду товариства, що тягнуть зменшення долі територіальних громад області у статутному фонді підприємства, здійснюються за погодженням з обласною радою, у разі виходу підприємства із складу засновників товариства, майно, що є власністю територіальних громад області, повертається у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Рішенням установчих зборів засновників (учасників) ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон", оформленим протоколом №1 від 17.02.2006р., створено ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" та затверджено статут товариства. Учасниками (засновниками) товариства стали Концерн ,,Титан" та Херсонська обласна рада, з частками у статутному фонді по 50 відсотків кожний, що в грошовому еквіваленті становило по 799 653,73 грн.

Концерном ,,Титан" в рахунок своєї частки внесено грошові кошти в розмірі 799 653,73 грн., а Херсонською обласною радою в натурі передано цілісний майновий комплекс Обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон", вартістю 4 127 255,27 грн., за вирахуванням 3 327 601, 27 грн. кредиторської заборгованості.

01.03.2006р. складено та затверджено відповідний акт приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу ОКП ,,Аеропорт ,,Херсон", відповідно до якого Херсонська обласна рада передала, а ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" прийняв цілісний майновий комплекс ОКП ,,Аеропорт ,,Херсон" на загальну суму 4 127 255 грн.

07.12.2006р. ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" отримало свідоцтво про право приватної власності на будівлі та споруди, що входять до складу цілісного майнового комплексу обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон".

28.11.2008р. Херсонською обласною радою прийнято рішення №777 про вихід зі складу засновників ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" та повернення до спільної власності територіальних громад області внеску до статутного фонду товариства у натуральній формі - у вигляді цілісного майнового комплексу - цілісний майновий комплекс ОКП ,,Аеропорт Херсон"..

Рішенням чергових загальних зборів учасників ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" від 27.02.2009р. Херсонській обласній раді відмовлено у поверненні її внеску із статутного капіталу товариства в натуральній формі.

В подальшому, між ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" та Компанією ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" укладено мирову угоду в рамках справи № 51/335 за позовом Компанії ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" до ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" про стягнення 2 935 603,76 грн., яка була затверджена ухвалою господарського суду м. Києва від 25.11.2009р.

Згідно з умовами мирової угоди замість виплати грошових коштів сторони домовились здійснити часткове погашення заборгованості у розмірі 3 782 686,96 грн. шляхом передачі Компанії ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" майна ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" згідно з переліком.

30.12.2009р. за актом прийому - передачі ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон" передало компанії ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" майно згідно з переліком.

Компанія ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" в подальшому, як єдиний засновник (учасник) ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", відповідно до протоколу № 2 від 14.05.2010р. загальних зборів ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" передала зазначене майно згідно з переліком до статутного капіталу ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон".

В подальшому Компанія ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" згідно з договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" від 11.05.2011р. продала Компанії ,,AVICOM BRITANIA LIMITED" (позивач 1) свою частку в розмірі 100% статутного капіталу.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.05.2012р. №5024/176/2012, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2012р., вилучено з незаконного володіння ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" майно цілісного майнового комплексу Обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон" на загальну суму 4 127 255,00 грн., переданого до статутного капіталу ТОВ ,,Міжнародний аеропорт „Херсон" відповідно до протоколу №2 від 14.05.2010р. загальних зборів ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", згідно з переліком, зазначеним у вказаному протоколі, та передано зазначене майно у володіння Херсонської обласної ради.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивачі зазначають, що 11.05.2011р. позивачем 1 відповідно до договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" придбано у компанії ,,STAYRON TRADING INCORPORATION" у власність частку 100% статутного капіталу ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон". Вказана частка складалась із грошових коштів і майна. Таким чином, на думку позивачів, згідно зі ст. 12 ЦК України позивач 1 є правомірним добросовісним набувачем корпоративних прав, та, відповідно, набувачем майна, яке є часткою у статутному капіталі ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон". Судовими рішеннями у справі № 5024/176/2012 з незаконного володіння Компанії ,,AVICOM BRITANIA LIMITED" було вилучено майно, яке їй належить, є інвестицією у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", та передано Херсонській обласній раді. На думку позивачів, прийнявши рішення від 15.05.2012р., господарський суд Херсонської області здійснив експропріацію іноземної інвестиції, яка належить позивачу 1 без компенсації вартості вилученого майна, чим компанії завдано матеріальних збитків в розмірі 8 574 332,16 фунтів стерлінгів, що була часткою у статутному капіталі позивача 2. Позивачі вказують, що достовірно знаючи, що Компанія ,,AVICOM BRITANIA LIMITED" є добросовісним набувачем частки в статутному капіталі товариства, своїми рішеннями позбавили її частки не з її вини, а з вини відповідача, у зв'язку з тим, що майно Обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон" вибуло із власності територіальних громад з вини обласної ради. За таких обставин, в результаті вилучення вказаного майна, позивач 1 зазначає, що йому спричинена значна майнова шкода (збитки).

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, з огляду на таке.

Предметом даного спору є вимога позивачів про відшкодування відповідачем позивачу 1 суми матеріальних збитків у розмірі - 8 574 332,16 фунтів стерлінгів, що еквівалентно 294 768 101,79 грн., у зв'язку із вилученням майна , яке належить позивачу 1 та є іноземною інвестицією у вигляді частки у статутному капіталі позивача 2 та було передано за рішенням суду відповідачу, та стягнення з відповідача на користь позивача 2 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Як на підставу для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню збитків, позивач 1 вказує на те, що судовими рішеннями його позбавлено частки у статутному капіталі товариства з вини відповідача.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Херсонської області від 15.05.2012р. №5024/176/2012, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2012р. встановлено, що спірний об'єкт нерухомості - цілісний майновий комплекс Обласного комунального підприємства ,,Аеропорт ,,Херсон", є майном територіальної громади області, яке було створено державою Україна, та в подальшому, всупереч чинного законодавства, внаслідок нікчемних угод перейшло у володіння ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", власником 100% статутного капіталу якого стала Компанія ,,AVICOM BRITANIA LIMITED", а отже, вказане майно не набуло в законному порядку статусу іноземної інвестиції у розумінні п. 2 ст. 1 Закону України ,,Про режим іноземного інвестування".

Згідно із ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", як набувач спірного майна, не міг не знати про наявність законодавчих перешкод до вчинення відповідного правочину (внесення спірного майна до статутного фонду ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон"), оскільки повинен був бути обізнаним щодо змісту рішення Херсонської обласної ради № 517 від 10.12.2005р. щодо порядку та умов створення ТОВ ,,Аеропорт ,,Херсон", у тому числі передачі та повернення майна, що є власністю територіальних громад області. Тому суд відхилив твердження, що ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" є добросовісним набувачем зазначеного майна, майно не набуло в законному порядку статусу іноземної інвестиції у розумінні п. 2 ст. 1 Закону України ,,Про режим іноземного інвестування". Дані обставини не підлягають доказуванню з огляду на приписи ст. 35 ГПК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

В даному випадку рішеннями суду у справі № 5024/176/2012 вилучено з незаконного володіння ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон" майно цілісного майнового комплексу ОКП ,,Аеропорт ,,Херсон" та передано його Херсонській обласній раді.

Колегія суддів зазначає, що позивачі помилково ототожнюють повернення Херсонській обласній раді, як власнику, за рішенням суду майна з чужого незаконного володіння позивача 2, з експропріацією майна, що є інвестицією, а також з прийняттям ,,рішення про вилучення частки в статутному капіталі, власником якої є позивач 1", оскільки вилучення майна у позивача 2 здійснено судом на користь власника на підставах норм ЦК України (ст. 387), що регулює захист права власності, а також набуття майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 ЦК України), що виключає кваліфікацію такого вилучення, як експропріація активів державою Україна (Договірною Стороною Угоди між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про сприяння і взаємний захист інвестицій від 10.02.1993р.), на положення якої посилається позивач 1 в позові.

Також з судових рішень у справі № 5024/176/2012 не вбачається, що судами розглядалось та вирішувалось питання частки позивача 1 в статутному капіталі ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон".

Доказів того, що позивача 1 позбавлено права на частку в статутному капіталі товариства (корпоративних прав) матеріали справи не містять.

Водночас, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України власником Компанії ,,STAYRON TRADING INCORPORATION", яка була учасником ТОВ ,,Міжнародний аеропорт ,,Херсон", є Ганна Льовіна, яка також є єдиним власником та директором позивача 1 - Компанії ,,AVICOM BRITANIA LIMITED", що підтверджується довіреністю, виданою Компанією ,,AVICOM BRITANIA LIMITED" представнику Савчук І.О., що у свою чергу спростовує посилання позивача 1 на те, що йому не було відомо про наявність законодавчих перешкод до вчинення відповідного правочину, а також про інші обставини щодо спірних правовідносин.

Таким чином, в діях відповідача відсутній повний склад цивільного правопорушення, з існуванням якого положення чинного законодавства пов'язують можливість покладення на особу обов'язку з відшкодування збитків.

За таких обставин зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 2 10 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 (п. 3 постанови) зазначено, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з п. 5 Постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі відсутні будь - які докази на підтвердження завдання позивачу 2 моральної шкоди, зокрема, не зазначено, в чому полягає ця шкода та незрозуміло, яким чином вона обрахована.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 10 000,00 грн. моральної шкоди є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення не наведено підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, чим допущено порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

У даному ж випадку, допустивши порушення норм процесуального права в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі, що не тягне за собою можливості зміни чи скасування рішення.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до намагання позивача 1 надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 5024/176/2012, тому наведені доводи відхиляються, як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/19210/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, з врахуванням мотивувальної частини даної постанови. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/19210/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Компанії ,,Avicom Britania Limited" - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко