ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа № 917/1092/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Івакіна В.О. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Монастирській Є.С.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (доручення « 12/01-26 від 12.01.2016 року);

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3993П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 05 серпня 2014 року у справі №917/1092/14

за позовом Полтавської спеціалізованої школи - інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради, 36026, м. Полтава,

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Полтава

про витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року Полтавська спеціалізована школа - інтернат № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про витребування у відповідача переданого на зберігання майна (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 01.07.2014 року).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05 серпня 2014 року у справі №917/1092/14 (суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги задоволено. Зобовязано ФОП ОСОБА_2 повернути Полтавській спеціалізованій школі - інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради майно загальною вартістю 18072,00 грн., яке було передане на тимчасове зберігання згідно договору зберігання б/н від 12.11.2013 року та акта приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року, а саме:

- парти учнівські в кількості 8 шт. загальною вартістю 7080,00 грн. (з урахуванням ПДВ);

- стільці учнівські в кількості 16 шт. загальною вартістю 3600,00 грн. (з урахуванням ПДВ);

- стільці в кількості 32 шт. загальною вартістю 7392,00 грн. (з урахуванням ПДВ).

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Полтавської спеціалізованої школи - інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05 серпня 2014 року у справі №917/1092/14 та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 17.12.2014 року.

10.12.2014 року позивач надіслав до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу відповідача (вх.№12113), в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у звязку з відпусткою судді Россолова В.В. сформовано колегію у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №3 від 16.01.2013р. Про внесення змін та доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України, зокрема, пунктом 2.2 доповнено постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України пунктом 9-1 такого змісту: "9 -1. У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги."

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В. розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

Відповідач через канцелярію суду надав клопотання (вх.№12508 від 17.12.2014 року) про долучення до матеріалів справи копії повідомлення про відкриття кримінального провадження, копії листа слідчого СВ Київського РВ Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області від 16.12.2014 року, копії договору зберігання б/н від 12.11.2013 року, копії акту-прийому-передачі б/н від 12.11.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву (вх.№12515 від 17.12.2014 року) про долучення до матеріалів справи копії ухвали Київського районного суду міста Полтави у справі №552/7744/14-к про надання тимчасового доступу до документів та речей, що містять охоронювану законом таємницю, копії договору зберігання від 23.08.2013 року, копії договору зберігання від 05.11.2013 року, копії договору зберігання від 01.08.2013 року, копії договору зберігання від 05.11.2013 року, копії договору зберігання від 13.11.2013 року, копії договору зберігання від 12.11.2013 року, копії акту-приймання-передачі майна за договором зберігання від 12.11.2013 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у справі №917/1092/14 направлено матеріали справи №917/1092/14 (завірені копії договору зберігання б/н від 12.11.2013 року та акта приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року) до СВ Київського РВ Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області (36007, м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 30), яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002088. Провадження у справі № 917/1092/14 зупинено. Зобов'язано СВ Київського РВ Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області направити на адресу Харківського апеляційного господарського суду копію висновку експерта стосовно підпису та печатки Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в договорі зберігання б/н від 12.11.2013 року та акті приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року.

27.10.2015 року (вх.№14674) від слідчого Київського РВ Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області на виконання вимог ухвали суду від 17.12.2014 року на адресу суду надійшли матеріали кримінального провадження №0002088 від 04.11.2014 року по факту підробки договорів між ОСОБА_2 та Полтавською спеціалізованою школою інтернатом №1, а саме копії висновків експертів №3160/6862/6863 від 16.07.2015 року та №64 від 16.02.2015 року.

18.05.2015 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.7761) шляхом накладення арешту і розмірі 18072,00 грн. на майно та грошові кошти ФОП ОСОБА_2

Листом від 20.05.2015 року (вих.№012571) судом було повідомлено позивача, що його заява про забезпечення позову буде розглянута після поновлення провадження у справі.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року у звязку з закінченням повноважень судді Бондаренка В.П. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Івакіна В.О., суддя Россолов В.В.

Ухвалою суду від 28.10.2015 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 16.11.2015 року.

Від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№15400 від 13.11.2015 року та вх.№15424 від 16.11.2015 року), посилаючись на те, що кримінальне провадження №0002088, в рамках якого здійснюється оцінка доказів, що мають значення для вирішення даної справи, на даний момент не є закритим, оскільки триває досудове розслідування.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року у справі №917/1092/14 в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено. Направлено матеріали справи №917/1092/14 (завірені копії договору зберігання б/н від 12.11.2013 року та акта приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року) до СВ відділення поліції у Київському районі Полтавської області (36007, м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 30), яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002088. Провадження у справі № 917/1092/14 зупинено.

23.12.2015 року позивач надіслав копію постанови про закриття кримінального провадження за №0002028 від 01.12.2015 року (вх.№17406).

Ухвалою суду від 04.01.2016 року поновлено провадження у справі №917/1092/14 та призначено до розгляду на 20.01.2016 року.

19.01.2016 року від відділення поліції у Київському районі в м. Полтава ГУ Національної Поліції в Полтавській області надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження № 20002088 від 01.12.2015 року (Вх.№ 519).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізував своє право на участь у судовому процесі та не забезпечив явку представника в судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника відповідача не була визнана обовязковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.08.2013 року між Полтавською спеціалізованою школою - інтернатом № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради (позивач, покупець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, постачальник) був укладений договір на постачання товарів за № 74 (т.1 а.с. 8), відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов'язання поставити покупцеві у відповідності з поданим покупцем замовленням товари згідно додатку № 1 та № 2 до договору (т.1 а.с. 9, 10), а покупець - прийняти товар та своєчасно оплатити його (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору на постачання товарів № 74 від 01.08.2013 року (далі - договір поставки) цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2013 року.

Згідно п. 4.1. договору поставки в редакції додаткової угоди № 1 від 10.09.2013 року (т.1 а.с. 11) загальна сума договору складає 134800,00 грн. (додаток № 2 до договору).

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання вищевказаного договору відповідач здійснив поставку товарів за додатком № 2 до цього договору, які були частково оплачені позивачем.

12.11.2013 року з метою гарантії проведення позивачем остаточного розрахунку за поставлені відповідачем товари між Полтавською спеціалізованою школою - інтернатом № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради (поклажодавець) і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (зберігач) був укладений договір зберігання (т.1 а.с. 12), згідно якого відповідачеві на зберігання було передано частину неоплаченого товару загальною вартістю 18072,00 грн., а саме:

- парти учнівські - 8 шт. загальною вартістю 7080,00 грн. з ПДВ;

- стільці учнівські - 16 шт. загальною вартістю 3600,00 грн. з ПДВ;

- стільці - 32 шт. загальною вартістю 7392,00 грн. з ПДВ.

Факт передачі відповідачеві на тимчасове зберігання зазначеного вище майна підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року (т.1 а.с. 13).

У відповідності до положень п. 6.1. договору зберігання б/н від 12.11.2013 року (далі - договір зберігання) цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до строку, зазначеного в пп. 3.2.2. цього договору.

Згідно п. 3.2. договору зберігання строки зберігання погоджені сторонами наступним чином: початок - 12.11.2013 року (пп. 3.2.1. договору), закінчення - 10 днів після оплати (п. 3.2.2. договору).

Положеннями п. 1.1. та пп. 4.1.7. договору зберігання визначено, що зберігач зобов'язаний повернути передане на зберігання майно у схоронності навіть якщо строк зберігання, зазначений у п. 3.2. цього договору не закінчився (за першою вимогою поклажодавця).

05.03.2013 року позивачем було здійснено повну оплату товару, переданого на відповідачеві на тимчасове зберігання за вищевказаним договором, що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень № 42 та № 44 на загальну суму 18072,00 грн. (т.1 а.с. 14, 15), проте відповідач взяті на себе за договором зберігання зобов'язання щодо повернення майна не виконав.

10.04.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу № 263/01-26 (т.1 а.с. 21) про повернення переданого на зберігання майна.

З огляду на те, що вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді, 18.04.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою за № 281/01-26 (т.1 а.с. 23) про повернення переданого на зберігання майна. Проте дана вимога була так само залишена відповідачем без відповіді. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі правовідносин щодо зберігання майна, факт передачі позивачем відповідачу на зберігання спірного майна за актом приймання-передачі, факт виконання позивачем своїх зобов'язань по оплаті переданого на зберігання майна, факт пред'явлення відповідачеві вимоги про повернення майна зі зберігання, а також факт порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення майна зі зберігання, таким чином, позовні вимоги про витребування у відповідача на користь позивача майна, переданого на зберігання за договором б/н від 12.11.2013 року та актом приймання-передачі б/н від 12.11.2013 року є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормою ст. 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України визначено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно із ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

У відповідності до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцю річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, обов'язок відповідача повернути позивачеві передане на зберігання майно, умови та строк його виконання встановлено п. п. 1.1., 3.1., 3.2., пп. 4.1.7. договору зберігання тощо.

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на вищевикладене та те, що матеріалами справи підтверджено обставини, на які посилається позивач в обґрунтуваннях своїх вимог, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, є правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Твердження апелянта щодо факту підробки спірного договору зберігання б/н від 12.11.2013 року не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та висновками судових експертиз (т.2 а.с.40-49).

Крім того, слідчим Київського відділення поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області надіслано до матеріалів справи постанову про закриття кримінального провадження від 01.12.2015 року, в якій зазначено, що згідно висновку експерта №3160/6862/6863 від 16.07.2015 року фактів підробки підпису чи печатки ФОП «Маркарян» у договорі зберігання б/н від 12.11.2013 року, акті прийому-передачі б/н від 12.11.2013 року не встановлено.

Таким чином, у кримінальному провадженні №0002028 встановлено, що в даному випадку відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а саме факту підробки підпису чи печатки в договорах, на які посилається позивач як на підставу свого позову.

Колегія суддів також не приймає до уваги твердження відповідача, що в доданих позивачем до матеріалів справи платіжних дорученнях №42 від 05.03.2014 року на суму 7392,00 грн. та №44 від 05.03.2014 року на суму 10680,00 грн. в графі «призначення платежу» зазначається не договір зберігання б/н від 12.11.2013 року, а договір купівлі-продажу №74 від 01.08.2013 року на суму 184800,00 грн., оскільки обовязок щодо сплати позивачем грошових коштів виник саме з договору купівлі-продажу №74 від 01.08.2013 року. Умовами договору зберігання б/н від 12.11.2013 року не передбачено обовязку позивача щодо сплати будь-яких грошових коштів.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Виходячи з вищевикладеного та фактичних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 05 серпня 2014 року у справі №917/1092/14, є обґрунтованим та вмотивованим і відповідає нормам матеріального та процесуального права України.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 33-34, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05 серпня 2014 року у справі №917/1092/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 21.01.2016 р.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Россолов В.В.