Р І Ш Е Н Н Я

04 січня 2016 року Справа № 913/939/15

Провадження №1/913/939/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 3212065 грн. 49 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Шапошникова О.М.

В засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю від 18.04.2014 № 14-88;

від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю від 23.02.2015 № 260;

Суть спору: про стягнення з відповідача 263009 грн. 62 коп. пені, 234379 грн. 51 коп. 3% річних та 2717676 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань, які виникли при несвоєчасних розрахунках за спожитий відповідачем природний газ за договором від 28.12.2012 № 13/2115-ТЕ-20.

У відповідності ст. 69 ГПК України за заявою позивача строк вирішення справи продовжувався на 15 днів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив, що спір між сторонами виник у звязку з наступними обставинами.

Так, у розрахунку ціни позову позивач посилається на рішення суду у справі № 913/1364/14, у той час, як за даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» такого рішення не існує (справа залишилась нерозглянутою у захопленому приміщенні господарського суду Луганської області), тому суд зобовязав позивача надати належний розрахунок, втім станом на час судового засідання його не надано. Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні, зазначив, що необхідні для розгляду справи документи були надіслані поштою 29.12.2015. Судом зясовано, що 04.01.2016 до канцелярії суду відповідна пошта не надходила, тому спір розглядається на наявним у справі розрахунком.

Так, при розгляді справи встановлено, що 28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (правонаступником якої є позивач) та ОСОБА_1 спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго (відповідачем) було укладено договір купівлі - продажу природного газу № 13/2115-ТЕ-20 з додатковими угодами №№ 1, 2, за умовами яких продавець зобовязався у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2013 передати у власність покупцю газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, а саме підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу від 30.09.2013, 31.10.2013, 30.11.2013, 31.12.2013 у передбачений договором період позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 15809566 грн. 69 коп., яку станом на час звернення з позовом повністю сплачено.

Втім, у звязку з порушенням споживачем строків оплати газу, передбачених договором, позивач нарахував пеню у сумі 263009 грн. 62 коп. за зобовязаннями жовтня, листопада, грудня 2013 року у відповідності до п. 7.2 договору, яким передбачена сплата пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Також, звертаючись з позовом, позивач застосував відповідальність за несвоєчасність погашення грошових зобовязань, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 234379 грн. 51 коп. (з 02.04.2014 по 18.12.2014) та 2714676 грн. 36 коп. (з березня 2014 року по грудень 2014 року) відповідно.

Відповідач у відзиві за листом від 23.11.2015 № 1708 проти позову заперечує з посиланням на те, що акти приймання-передачі за січень, лютий, березень, квітень 2013 року були підписані 30.09.2013, а тому грошове зобовязання щодо їх оплати виникло 01.10.2013. Також відповідач посилається на факт оплати боргу за спірний період за рахунок субвенцій з Державного бюджету, що змінює термін розрахунку за договором та встановлює його з моменту підписання сторонами такої угоди (за обставинами спору - №№ 739/30, 1075, 856, 533, 211, 33, 2102, 1891, 1756), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України за постановами у справах №№ 3-105гс14, 3-23гс15. Розрахунок інфляційних нарахувань на суму 2717676 грн. 36 коп. відповідач вважає таким, що суперечить порядку визначення втрат від інфляції, зазначеному, зокрема, у п. 3.2 постанови пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань». У відзиві відповідачем заявлене клопотання про застосування у справі правил позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Відносно визначення у договорі від 28.12.2012 № 13/2115-ТЕ-20 купівлі-продажу природного газу за умовами п. 9.3 строку позовної давності у 5 років відповідач вважає такими, що суперечать чинному законодавству.

У доповненні до відзиву за листом від 01.12.2015 № 1732 відповідачем наведений контррозрахунок інфляційних нарахувань, за яким відповідні вимоги складають 1437426 грн. 87 коп. З урахуванням змін в умовах договору, визначених в угодах про організацію взаєморозрахунків, суми пені та 3% річних, які розраховані відповідачем, складають 252360 грн. 39 коп. та 167957 грн. 29 коп. відповідно.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ним докази, суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог та відмову у позові, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Як встановлено судом, 13.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Луганській області, Департаментом фінансів Луганської ОДА, Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Рубіжанської міської ради, ОСОБА_1 спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством Рубіжнетеплокомуненерго та НАК "Нафтогаз України" було укладено договір № 739/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік) До постанови КМУ від 29.01.2014 р. № 30.

За умовами цього договору організовано проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 статті 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги за централізоване водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів Украйни від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до п. п. 2 п. 11 договору № 739/30 сторонами погоджено не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а після виконання договору сторони не мають жодної претензії стосовно предмету договору (п. 16 договору).

За платіжним дорученням № 2 від 24.11.2014 підтверджується проведення розрахунків за газ на суму 10769135 грн. 00 коп. за договором № 13/2115-ТЕ-20 від 28.12.2012, про що зазначено у цьому документі.

Подібні правочини про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, які оформлені Спільними протокольними рішеннями між тими ж самими сторонами, що й за договором № 739/30 від 13.10.2014, також підтверджують проведення оплати боргу за спожитий відповідачем газ за договором № 13/2115-ТЕ-20 від 28.12.2012, а саме: від 16.10.2013 № 1756 на суму 612832 грн.00 коп. (платіжне доручення від 17.10.2013 № 1);

- від 13.11.2013 № 1891 на суму 117754 грн.00 коп. (платіжне доручення від 14.11.2014 № 1);

- від 05.12.2013 № 2102 на суму 770334 грн.00 коп. (платіжне доручення від 06.12.2014 № 1);

- від 20.01.2014 № 33 на суму 658485 грн.00 коп. (платіжне доручення від 22.01.2014 № 1);

- від 11.02.2014 № 211 на суму 1066770 грн.00 коп. (платіжне доручення від 12.02.2014 № 1);

- від 13.03.2014 № 533 на суму 745562 грн.00 коп. (платіжне доручення від 14.03.2014 № 1);

- від 15.04.2014 № 856 на суму 559534 грн.00 коп. (платіжне доручення від 16.04.2014 № 1);

- від 13.05.2014 № 1075 на суму 509160 грн.00 коп. (платіжне доручення від 14.05.2014 № 1).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за обставинами спору відбулась новація - заміна первісного зобовязання про оплаті природного газу на умовах договору купівлі-продажу новим зобовязанням - про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу за рахунок субвенцій з Державного бюджету за вказаними вище договором про організацію взаєморозрахунків та протокольними рішеннями, доданими до справи.

Відповідно до п. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Як передбачено ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Укладення сторонами договору № 739/30 від 13.10.2014 року та решти протокольних рішень свідчить про вжиття відповідачем заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання в частині погашення заборгованості за спожитий природний газ, яка виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Оскільки згідно з п. 4 ст. 604 ЦК України новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором, відсутні правові підстави для вимог по пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, заявлених позивачем на підставі договору купівлі - продажу природного газу № 13/2115-ТЕ-20 від 28.12.2012 ці зобовязання є припиненими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Приймаючи рішення, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у його постановах від 09.09.2014 за подібними справами № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 16.09.2014 у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012 та від 30.09.2014 у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012.

З огляду на відмову у позові клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та застосування позовної давності щодо вимог по пені не розглядається судом.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Витрати по судовому збору у сумі 48180 грн. 98 коп. покладаються на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85, 11128 ГПК ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 СТП «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради про стягнення 3212065 грн. 49 коп. в і д м о в и т и.

2. Витрати по судовому збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.01.2016.

Суддя Н.М.Зюбанова

Надр. 3 примірники:

1-до справи

2-позивачу: 01001, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, б.6 (реком.)

3- відповідачу: 93404, Луганська обл., м.Рубіжне, вул. Іванова, б.157 (реком.)

Вих. №

2

11.01.2016