РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа № 910/31561/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Профігруп Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕСКО"
простягнення 206 079 грн 44 коп.
Представники:
від позивача: Макота В.М. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Профігруп Україна" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕСКО" про стягнення 206 079 грн 44 коп. заборгованості за договором № ПГ-0000092 від 01.10.2014, в тому числі: 200 023 грн 40 коп. основного боргу, 2 975 грн 68 коп. 3 % річних та 3 080 грн 36 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору № ПГ-0000092 від 01.10.2014 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати отриманого товару у розмірі 200 023 грн 40 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 2 975 грн 68 коп. 3 % річних та 3 080 грн 36 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31561/15, розгляд справи призначений на 18.01.2016.

18.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 18.01.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

У судове засідання 18.01.2016 з'явився представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Розглянувши заявлене разом з позовом, клопотання про забезпечення позову, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. При цьому в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, проаналізувавши вищезазначене клопотання суд визнав клопотання позивача про забезпечення позову таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення первісного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 18.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профігруп Україна" (продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕСКО" (покупець за договором) укладено договір № ПГ-0000092, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у зумовлені строки (строк) покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість.

Відповідно до пункту 8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Товаром по даному договору виступають товари для виробництва метало-пластикових вікон та дверей, асортимент і кількість яких обумовлюється сторонами до моменту поставки і вказується продавцем в рахунку-фактурі та видатковій накладній (пункт 2.1. договору).

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.3. розрахунок за кожну поставлену партію товару покупець здійснює а підставі цього договору та рахунків-фактур за цінами вказаними у видаткових накладних, виставлених продавцем на замовлений товар, протягом трьох банківських днів з моменту одержання товару.

У відповідності до пункту 3.4. договору відстрочка у здійсненні оплати за поставлену партію товару надається на суму не більше ніж 200 000 грн 00 коп. і терміном на три місяці від дати отримання товару. Оплата вартості партії товару, що перевищує цю суму здійснюється по передплаті.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору № ПГ-0000092 від 01.10.2014 протягом 2014-2015 років позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 325 974 грн 87 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписами та скріпленими печатками сторін видатковими накладними: № ПГ-0002372 від 06.11.2014 на суму 200 045 грн 40 коп., № ПГ-0002765 від 01.12.2014 на суму 31 065 грн 40 коп., № ПГ-0002783 від 05.12.2014 на суму 48 560 грн 00 коп., № ПГ-0002879 від 09.12.2014 на суму 19 932 грн 00 коп., № ПГ-0003124 від 24.12.2014 на суму 16 478 грн 00 коп., № ПГ-000192 від 04.02.2015 на суму 208 грн 44 коп., № ПГ-0000253 від 11.02.2015 на суму 1 229 грн 29 коп., № ПГ-0000254 від 11.02.2015 на суму 538 грн 30 коп., № ПГ-000255 від 11.02.2015 на суму 524 грн 64 коп., № ПГ-0000256 від 12.05.2015 на суму 367 грн 10 коп., № ПГ-0000402 від 03.03.2015 на суму 3 397 грн 52 коп., № ПГ-0000431 від 04.03.2015 на суму 1 376 грн 00 коп. та № ПГ-0000465 від 10.03.2015 на суму 2 052 грн 78 коп.

Повноваження представників відповідача на отримання поставленого позивачем товару підтверджується належним чином оформленими довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 293 від 06.11.2014, № 326 від 01.12.2014, № 335 від 05.12.2014, № 345 від 09.12.2014, № 353 від 24.12.2014, № 7 від 04.02.2015, № 14 від 11.02.2015, № 13 від 11.02.2015, № 15 від 11.02.2015, № 16 від 12.02.2015, № 22 від 03.03.2015, № 25 від 04.03.2015 та № 28 від 10.03.2015 (належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 200 023 грн 40 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 200 023 грн 40 коп. Крім того, сторонами було підписано акти звірки взаєморозрахунків з контрагентами за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, та з 01.01.2015 по 27.04.2015, відповідно до яких станом на 27.04.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 200 023 грн 40 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором № ПГ-0000092 від 01.10.2014 та факту наявності заборгованості у розмірі 200 023 грн 40 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 200 023 грн 40 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 080 грн 36 коп. інфляційних втрат та 2 975 грн 68 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 11.06.2015 по 09.12.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором № ПГ-0000092 від 01.10.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 080 грн 36 коп. та 3 % річних у розмірі 2 975 грн 68 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕСКО" (03127, м. Київ, пр-т. 40-річчя Жовтня, буд. 100/2, ідентифікаційний код 16291077) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профігруп Україна" (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Промислова, буд. 7А, ідентифікаційний код 31358098) 200 023 (двісті тисяч двадцять три) грн 40 коп. заборгованості, 3 080 (три тисячі вісімдесят) грн 36 коп. інфляційних втрат, 2 975 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять) грн 68 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 091 (три тисячі дев'яносто одна) грн 19 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.01.2016

Суддя Н.Б. Плотницька