ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2016 р. Справа № 907/139/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо торгівельне підприємство „Гофротара-Закарпаття (надалі ТзОВ „ВТП „Гофротара-Закарпаття), б/н від 11.12.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/6010/15 від 21.12.2015р.)

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 01.12.2015р. про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р.

у справі № 907/139/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика(надалі ТзОВ „Луцька картонно-паперова фабрика), м. Луцьк

до відповідача: ТзОВ „ВТП „Гофротара-Закарпаття, с. Павлино, Мукачівський район, Закарпатська область

про стягнення суми 307 634,90 грн., в т.ч. 226 143,17 грн. заборгованості по оплаті товару згідно договору купівлі-продажу № 3 від 01.01.2014р., 46 214,32 грн. штрафу та 35 277,41 грн. пені.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. у справі № 907/139/15 (суддя Мокану В.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ „ВТП „Гофротара Закарпаття на користь ТзОВ „Луцька картонно-паперова фабрика суму 306 734,84 грн., в т.ч 226 143,17 грн. заборгованості по оплаті товару згідно договору купівлі-продажу №3 від 01.01.2014р., 45 314,26 грн. штрафу та 35 277,41. пені, а також суму 6 134,70 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 90-96).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. у справі №907/139/15 в частині стягнення пені в сумі 485,62 грн. скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з ТзОВ ВТП „Гофротара-Закарпаття на користь ТзОВ „Луцька картонно-паперова фабрика 34 791,79 грн. пені. В решті рішення залишено без змін. (а.с. 125-133).

03.07.2015р. господарським судом Закарпатської області було видано наказ на примусове виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. (а.с. 138).

09.06.2015р. ТзОВ ВТП „Гофротара-Закарпаття звернулося із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. по справі №907/139/15 (а.с. 168-175).

Дана заява мотивована посиланням на перебування товариства у важкому фінансовому становищі, що утруднює виконання рішення, оскільки сума заборгованості за вказаним рішенням є великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі. Відтак, стягнення суми боргу згідно рішення по справі № 907/139/15 без надання розстрочки його виконання, зумовить неможливість погашення заборгованості за іншими платежами, податками та зборами. Покликається на виникнення дебіторської заборгованості з вини невиконання зобовязань контрагентами боржника. У звязку з наведеним просив розстрочити виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. по справі № 907/139/15 на 12 місяців шляхом сплати суми заборгованості помісячно рівними частинами у сумі 26 072,46 грн. починаючи з червня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 01.12.2015р. у справі № 907/139/15 (суддя В.В. Мокану) відмовлено у задоволенні заяви ТзОВ ВТП „Гофротара-Закарпаття про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. (а.с. 239-244).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття заявником усіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем. Відтак, відсутність коштів у товариства не є підставою для розстрочки виконання судового рішення.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТзОВ ВТП „Гофротара-Закарпаття подало апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що станом на момент подачі заяви боржник перебував у складному фінансовому становищі, що утруднює виконання рішення, оскільки сума заборгованості за вказаним рішенням є великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі. Обставинами, які унеможливлюють виконання цього рішення, є важке фінансове становище боржника, відсутність коштів на банківських рахунках боржника

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 21.12.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_2, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 05.01.2016р. Одночасно задоволено клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, відстрочивши до 05.01.2016р.

Скаржник в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/38/16 від 04.01.2016р.) проти доводів скаржника заперечив, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначив, що відповідач у заяві про розстрочку виконання рішення не навів жодних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, оскільки важке фінансове становище відповідача є наслідком його власної господарської діяльності, а подання заяви про розстрочку виконання рішення є намаганням відповідача відтермінувати повернення заборгованості, що буде мати наслідком суттєві матеріальні збитки позивача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним, з огляду на ч.1 ст.43 ГПК України, та з врахуванням всіх обставин конкретної справи.

Як на підставу для розстрочки виконання рішення суду відповідач вказує на те, що він, як боржник, перебуває у скрутному фінансовому становищі. Сума, заявлена за вказаним рішенням є великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі, як доказ подає фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за 2014 рік, фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за 9 місяців 2015 року, довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, по розрахунках з бюджетом, перед іншими контрагентами.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначалося вище, обставинами, які унеможливлюють виконання цього рішення, є важке фінансове становище боржника, відсутність коштів на банківських рахунках боржника, достатніх для виконання рішення, та наявна загроза його банкрутства.

Проте, доказів, які б підтверджували виняткові обставини, які склалися у боржника, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події, заявником не подано, а фінансовий звіт товариства не підтверджує того, що виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. по справі № 907/139/15 на даний момент матиме негативний вплив та призведе до катастрофічних наслідків для підприємства.

А також суд не може погодитися з твердженням відповідача про те, що складне фінансове становище та виникнення дебіторської заборгованості сталося з вини невиконання зобовязань контрагентами, оскільки, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Будь-який суб'єкт господарювання реалізовує свою діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

При цьому складна фінансова ситуація впливає на господарську діяльність не тільки відповідача, а й на інших суб'єктів господарювання, в тому числі і на позивача.

Крім того, судом першої інстанції були встановлені ті обставини, що відповідач не вживає усіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем, так, зокрема, як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. по справі № 907/139/15 присуджено до стягнення з відповідача суму 306 734 грн. 84 коп., в т.ч.:

226 143,17 грн. заборгованості по оплаті товару згідно договору;

45 314,26 грн. штрафу;

35 277,41 грн. пені;

6 134,70 грн. на відшкодування витрат по сплаті удового збору.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015р. по справі № 907/139/15, відповідачем запропоновано графік погашення встановленої зазначеним рішенням загальної суми заборгованості та судового збору на 12 місяців (червень 2015р.-травень 2016р.) шляхом сплати суми заборгованості помісячно рівними частинами (26 072,46 грн. щомісяця) (а.с. 170).

Тобто, станом на дату винесення судом першої інстанції ухвали, із запропонованого відповідачем графіку розстрочення вже мали бути оплачені платежі за 6 місяців, а саме червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2015 року, на загальну суму 156 434,76 грн.

Із долученого заявником до матеріалів справи акту звірки розрахунків між сторонами по договору № 3 від 01.01.2014р. за період з червня 2015р. по жовтень 2015р. вбачається, що заборгованість відповідача за поставлений товар зменшилася лише на 30 000,00 грн. (проплата 01.07.2015р.) та складає 171 143,17 грн. (а.с. 236).

Здійснена відповідачем проплата на суму 30 000,00 грн. майже відповідає сумі запропонованого відповідачем розміру погашення за 1 місяць, в той час, як із дня подання заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі до дня винесення оскаржуваної ухвали минуло 6 місяців, з огляду на що відповідачем добровільно, з дотриманням запропонованого ним же графіку, вже мала бути сплачена сума 156 434,76 грн.

Зазначена обставина може свідчити про відсутність у заявника наміру сплатити визначену рішенням суду у даній справі суму заборгованості згідно запропонованого (погодженого) графіку.

У звязку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення.

Відповідно ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду є законною та обґрунтованою, відтак її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стаття 94 ГПК України передбачає, що апеляційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно абз. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 гривень.

Приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду судовий збір становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Зі змісту п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р. вбачається, що якщо строк, на який судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

З огляду на те, що ТзОВ „ВТП „Гофротара-Закарпаття на дату прийняття постанови не подало суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути несплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 01.12.2015р. у справі № 907/139/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з ТзОВ „ВТП „Гофротара-Закарпаття (89600, Закарпатська обл. Мукачівський район, с. Павшино, вул. А.Волошина,буд.8, ідентифікаційний код 32513926) в дохід державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 218,00 грн.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

4. Справу передати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1