РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 918/398/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. (суддя Романюк Р.В.) у справі № 918/398/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення 6 596 397 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 року у справі № 918/398/13 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про визнання наказу № 918/398/13 від 02.09.2013 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 245428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156780,48 грн. трьох відсотків річних відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятою ухвалою, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 року у справі № 918/398/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про визнання наказу № 918/398/13 від 02.09.2013 року визнати такою, шо не підлягає виконанню в частині стягнення 245 428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних задоволити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, відповідач зазначив, що оскаржувану ухвалу прийнято всупереч положень ст.598 ЦК України, ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та ст.117 ГПК України.

На думку скаржника, зобовязання зі сплати 245 428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних припинилися у звязку із тим, що боржником у повному обсязі здійснено погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р. відповідно до вимог ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу». При цьому, скаржник наголошує, що умови приписів ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» не обмежуються конкретним судовим рішенням (або договором), а мають розглядатись в сукупності всієї існуючої заборгованості підприємства за спожитий природний газ до 01.01.2014 року. Вважає, що вищевказаним Законом не передбачено порядку списання заборгованості пені, штрафних та фінансових санкцій у формі окремого нормативного акту.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Рівнетеплоенерго» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Демянчук Ю.Г. та призначено до розгляду на 11.01.2016 року.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року були внесенні зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до п.6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Саврій В.А.

Ухвалою суду від 11.01.2016 року у справі № 918/398/13 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Саврій В.А.

В судовому засіданні 11.01.2016 року представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати за наведених в скарзі підстав.

Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Згідно зі ст.99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.05.2013 року у справі № 918/398/13, яке набрало законної сили 29.07.2013 року, позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 882 043,71 грн. основного боргу, 245428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних та 65785,43 грн. судового збору.

02.09.2013 року господарським судом Рівненської області видано судовий наказ № 918/398/13 на примусове виконання вказаного рішення.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.06.2015 року у справі № 918/398/13, наказ від 02.09.2015р. визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 5 882 043,71 грн. основного боргу.

Таким чином, судовий наказ господарського суду Рівненської області № 918/398/13 від 02.09.2013 р. підлягає виконанню на загальну суму 489 276,40 грн., з яких: 245 428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних та 65 785,43 грн. судового збору.

25.11.2015 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" звернулось до господарського суду Рівненської області із заявою від 23.11.2015 року № 03-05/3876/3003 про визнання наказу № 918/398/13 від 02.09.2013 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 245 428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних.

У заяві боржник зазначає, що на день набрання чинності Законом України № 423-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в обліку двох сторін значилася заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року (сума основного боргу) за договорами, укладеними до цієї дати, а саме: за договором № 13/3184-БО-28 від 28.12.2012 року у сумі 2 917 230,24 грн. (судовий наказ № 918/483/14); за договором № 14/2608/11 від 30.09.2011р. (судовий наказ № 918/2063/13), у сумі 5 750 641,84 грн.

03.09.2015 року, у межах строків, встановлених Законом України за № 423-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», ТОВ Рівнетеплоенерго здійснено повне погашення суми основного боргу, за спожитий природний газ у період до 01.01.2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 03.09.2015 року № 1 та № 2, а відтак, на думку відповідача, його зобовязання перед ПАТ НАК Нафтогаз України з оплати пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних припинилися.

04.12.2015 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" подано до господарського суду Рівненської області письмове доповнення до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у якому зазначено, зокрема, що 18.09.2015 року, на підставі норм ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", що діяв на момент існування відповідних правовідносин, Протоколом засідання комісії з питань реструктуризації та списання заборгованості за спожитий природний газ, створеної наказом директора № 331 від 17.09.2015 року, проведено списання пені, штрафних та фінансових санкцій, які підлягали стягненню на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" у відповідності до рішень судів, що набрали законної сили і не погашені станом на 05.06.2015 року, у т.ч. і у даній справі. Крім того, на думку заявника, Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено лише єдину умову, яка надає право на реструктуризацію заборгованості та списання пені, штрафних та фінансових санкцій - відсутність заборгованості станом на 06.09.2015 року за природний газ, спожитий до 31.12.2013 року. Відповідно, зазначена умова є самостійною та не передбачає наявність передумов, а реструктуризація заборгованості та списання пені, штрафних та фінансових санкцій, є правом боржника, яке виникає після виконання вказаної умови.

На підтвердження обставин, викладених в заяві та доповненнях до неї, заявником долучено до матеріалів справи: копії платіжних доручень від 03.09.2015 року № 1 та № 2; копію повідомлення про погашення заборгованості від 03.09.2015 року; копію акта звіряння розрахунків; копію наказу № 331 від 17.09.2015 року; копію протоколу від 18.09.2015 року; копію повідомлення про списання пені, штрафних та фінансових санкцій від 23.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 року у справі № 918/398/13 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» № 03-05/3876/3003 від 23.11.2015 року про визнання наказу № 918/398/13 від 02.09.2013 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 245428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156780,48 грн. трьох відсотків річних - відмовлено.

При прийнятті рішення колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Згідно п.п.2, 4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконання відповідач вважає положення ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", яким передбачено механізм списання пені, штрафних та фінансових санкцій.

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону України від 14.05.2015 р. N 423-VIII), заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із системного аналізу пункту 3 частини 3 розділу 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", предметом його регулювання є заборгованість (а відтак, і штрафні санкції нараховані на неї), що залишилась непогашеною на день набрання чинності цим законом - 06.06.15, за природний газ, спожитий в період з 01.01.14р. до 31.12.14р.; та заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.14р., яка була сплачена у період з 06.06.15 до 06.09.15. При цьому, вищевказаним законом не передбачається можливість списання 3 % річних та інфляційних взагалі, оскільки ці нарахування не є штрафними або фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України неодноразово вказував Верховний суд України. Зокрема, у постанові від 15.11.10р. № 4/720, він зазначає: "Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника."

(правова позиція Вищого господарського суду України, викладена у постановах від 30.12.2015р. у справі № 908/4242/14, від 30.12.2015р. у справі № 910/12436/13).

Отже, положення ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» стосується реструктуризації заборгованості організацій за спожитий у 2014 році природний газ і визначає умови, за якою здійснюється ця реструктуризація. При цьому списання пені, штрафних та фінансових санкцій має місце у випадку виконання вимог цієї частини.

Як вбачається зі змісту даної статті, списання пені, штрафних та фінансових санкцій являється правом теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій, проте реалізація такого права прямо залежить від виконання такими організаціями необхідних передумов та укладання договору про реструктуризацію заборгованості. Тобто відсутність такого договору сама собою виключає можливість для застосування механізму списання пені, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом.

Проте, з наявних матеріалів справи, вбачається, що договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий у 2014 році природний газ між сторонами по справі не укладався взагалі. Більш того, відповідачем навіть не було запропоновано позивачу укласти такий договір, а лише повідомлено листом від 23.09.2015 року про припинення зобовязань та списання ухвалених до стягнення сум пені, штрафних та фінансових санкцій, тобто зазначив перед позивачем наявність в нього права на проведення списання санкцій, натомість не реалізував його належним чином шляхом надання пропозиції позивачу укласти договір про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини унеможливлюють застосування до даних правовідносин ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відтак посилання боржника на списання заборгованості перед стягувачем є безпідставними.

Окремо слід зазначити, протокол комісії з питань реструктуризації та списання заборгованості (пені, штрафних та фінансових санкцій) від 18.09.2015 року не є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, - він лише свідчить про прийняття відповідачем в односторонньому порядку рішення щодо списання своєї заборгованості перед позивачем.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу", на підставі якого відповідач просить задоволити заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, втратив чинність 01.10.2015 року згідно Закону України "Про ринок природного газу" № 329- VIII від 09.04.2015 року.

Відповідач із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню звернувся до суду 25.11.2015 року, тобто вже після того, як норми закону, якими він обґрунтовував вимоги за заявою, втратили чинність.

Слід зазначити, що норми нового Закону України "Про ринок природного газу", який набрав чинності з 01.10.2015, не містять положень про можливість проведення списання пені та штрафів.

За наведеного, правові підстави для задоволення заяви про визнання наказу господарського суду Рівненської області № 918/398/13 виданого 02.09.2013 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 245 428,89 грн. пені, 21 281,60 грн. інфляційних втрат, 156 780,48 грн. трьох відсотків річних відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Ухвала господарського суду Рівненської області у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. у справі № 918/398/13 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження ухвали у справі № 918/398/13 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.