Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" січня 2016 р. Справа № 906/1647/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №14-126 від 15.05.2014р.

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до ОСОБА_2 підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів)

про стягнення 3942558,15 грн.

Позивач ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (м. Київ) звернувся до суду з позовом до відповідача КП "Бердичівтеплоенерго" про стягнення з відповідача 3942558,15 грн., з яких: 2 007 857, 93 грн. основний борг за поставлений газ, 743 260, 96 грн. - пені, 1 122 407, 57 грн. - суми інфляційних втрат, 69 031, 69 грн. 3% річних з простроченої суми.

В обґрунтування підстав заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов'язання щодо сплати коштів у строки, визначені умовами Договору №427/14-БО -10 купівлі-продажу газу від 20.11.2013р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Ухвалою від 19 листопада 2015р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст.ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача в засіданні суду 11.01.2016р. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач у своєму відзиві на позов за вих. №11 від 11.01.2016р. позовні вимоги визнає в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2 007 857, 93 грн., просить суд зменшити розмір пені у сумі 743 260, 96 грн. до 10%, а саме до суми 74 326, 10 грн., посилаючись, при цьому, на скрутне фінансове становище на підприємстві, а також те, що основним видом діяльності підприємства є вироблення теплової енергії та постачання централізованого опалення, тарифи на опалення не покривають фактичних витрат.

Оскільки, відповідно до ст. 4-3 ГПК України господарський суд створив сторонам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України, в засіданні суду 11.01.2016р. представнику позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду про часткове задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2013р. між позивачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (як продавець) та відповідачем ОСОБА_2 підприємством "Бердичівтеплоенерго" (як покупець) був укладений Договір №427/14-БО-10 купівлі-продажу природного газу, відповідно до предмету якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (надалі за текстом - Договір №427/14-БО-10).

У п. 1.2. Договору №427/14-БО-10, з урахуванням внесених змін Додатковою угодою №1 до Договору купівлі-продажу природного газу від 20.11.2013р. за №427/14-БО-10 від 28.11.2014р., сторони визначили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1. Договору №427/14-БО-10, сторони обумовили, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р. газ обсягом до 5302,0 тис. куб. м. у період з січня-квітня та жовтня-грудня 2014р.

Порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу сторони визначили у розділах 3-4 Договору №427/14-БО-10.

Ціна на газ, становить:

- з 01.01.2014р. - 3340, 75 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. Договору №427/14-БО-10 в редакції Додаткової угоди №1 від 28.01.2014р. (а.с. 42);

- з 01.04.2014р. - 5264, 88 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. Договору №427/14-БО-10 в редакції Додаткової угоди №2 від 29.04.2014р. (а.с. 43);

- з 01.06.2014р. - 6222, 22 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. Договору №427/14-БО-10 в редакції Додаткової угоди №3 від 13.06.2014р. (а.с. 44);

- з 01.09.2014р. - 6405, 82 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. в редакції Додаткової угоди №4 від 19.09.2014р.) (а.с. 45);

- з 01.11.2014р. - 6682, 44 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. в редакції Додаткової угоди №5 від 12.11.2014р.) (а.с. 46);

- з 01.12.2014р. - 7661, 64 грн. (разом з ПДВ) (п. 5.2. в редакції Додаткової угоди №6 від 12.12.2014р.) (а.с. 47).

За умовами п. 6.1. Договору №427/14-БО-10 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідальність сторін сторони визначили у розділі 7 Договору №427/14-БО-10, у п. 7.2. якого обумовлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк дії Договору №427/14-БО-10, згідно розділу 11, - з дати підписання до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення.

Факт належного виконання позивачем свого обов'язку по поставці природного газу відповідачу підтверджується наступними доказами:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. (а.с. 48);

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014р. (а.с. 49);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014р. (а.с. 50);

- актом примання - передачі природного газу від 30.04.2014р. (а.с. 51);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014р. (а.с. 52);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014р. (а.с. 53);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014р. (а.с. 54).

Відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за отриманий природний газ виконав частково на суму 9 308 431, 57 грн., залишок боргу в сумі 2 007 857, 93 грн. залишився несплаченим.

Позивач, доводить факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, який є підставою для стягнення пені в сумі 743260, 96 грн., 1 122 407, 57грн. інфляційних втрат та 69 031, 69 грн. 3% річних з простроченої суми згідно з ст. 625 ЦК України.

Відповідач в ході розгляду спору не подав власні розрахунки суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, однак заявленим клопотанням просить зменшити розмір пені до 10%.

Дослідивши матеріали справи, здійснивши їх правову оцінку у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Умови Договору купівлі-продажу №427/14-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 20.11.2013р. свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором купівлі-продажу, правове регулювання якого передбачено главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору №427/14-БО-10 позивач передав відповідачу природний газ в період січня - квітня 2014р. та жовтня-грудня 2014р. на загальну суму 11 316 289, 50 грн., однак відповідач, прийнявши останній, частково виконав зобов'язання з його оплати, залишок заборгованості становить -2 007 857, 93 грн.

Відповідач позовну вимогу позивача щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 2 007 857, 93 грн. визнає в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 007 857, 93 грн. за отриманий природний газ є доведеною, відтак заявлено позивачем правомірною та підлягає задоволенню в судовому порядку на суму 2 007 857, 93 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. Договору №427/14-БО-10 передбачено, що за порушення строків оплати за фактично переданий газ, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 743 260, 96 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 253, ч.5 ст. 254 , ст. 255 ЦК України, оскільки інше не передбачено Договором №427/14-БО-10.

При цьому, виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК України, судом прийнято до уваги, що період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

Пунктом 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Окрім того, визначення останнього дня строку виконання грошового зобов'язання є необхідною умовою для визначення початку прострочки у його виконанні, періоду для нарахування пені та перебігу строку позовної давності для її стягнення в судовому порядку.

У ст. 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ч. 5 ст. 254 ЦК України зазначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Окрім того, згідно ч.1 статті 255 ЦК України у разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Господарський суд також враховує, що при безготівкових розрахунках обов'язок перераховувати грошові кошти за боржника покладено на банк, що несе перед ним відповідне зобов'язання, тому місцем виконання грошового зобов'язання є банк боржника, а момент його виконання є дата списання відповідної суми з кореспондуючого рахунку банку, що обслуговує боржника (ст. 198, 341 ГК і ст. 528, 623, 1088 ЦК України, Закон України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", оскільки інше в договорі не визначено.

Операційний день банку - це діяльність банку протягом робочого дня, що пов'язана з реєстрацією, перевірянням, вивірянням, обліком, контролем операцій (у тому числі прийманням від клієнтів документів на переказ і документів на відкликання та здійсненням їх оброблення, передавання та виконання) з відображенням їх у регістрах бухгалтерського обліку банку. Тривалість операційного дня встановлюється банком самостійно у внутрішньому положенні (абз. 12 п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254).

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ та встановлено, що обґрунтованим до стягнення є пеня в розмірі 736 812, 26 грн., тому у стягненні 6448, 70 грн. пені суд відмовляє.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10%.

Частиною 1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

В свою чергу, право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права безпосередньо визначається дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 статті 551 ЦК України, про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд враховує, що пеня в сумі 736 812, 26 грн. не перевищує розмір збитків позивача, наявність яких останнім не доведено.

Однак право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю також інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, суд приймає до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Господарський суд також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки має відповідати передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

ОСОБА_2 підприємство "Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів) за своєю організаційно-правовою формою є унітарним комунальним підприємством Бердичівської міської ради, основним видом діяльності згідно КВЕД 35.30 є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Метою діяльності підприємства є здійснення виробничої та комерційної діяльності, спрямованої на забезпечення населення, установ, організацій та підприємств послугами, які є предметом діяльності підприємства, спрямовані на одержання прибутку і реалізація його на основі інтересів трудового колективу та мешканців міста.

За визначенням ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Разом з тим, у застосуванні цієї статті до відповідача, господарський суд виходить з наступного.

У п.3.4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 у справі 1-14/2007 (справа щодо кредиторів підприємств комунальної форми власності) зроблено висновок, що однією з найважливіших цілей діяльності місцевого самоврядування є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо.

Якщо головною метою суб'єкта господарювання в комунальному секторі економіки є виробництво продуктів чи послуг для задоволення нагальних потреб жителів відповідної територіальної громади, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо, то його організаційно-правовою формою має ставати комунальне унітарне підприємство.

Конституційний Суд України, аналізуючи положення частини восьмої статті 5 Закону України 2343-12, наголошує, що комунальні унітарні підприємства є суб'єктами господарювання, які надають життєво необхідні послуги населенню, і в основі їх діяльності покладені інтереси територіальної громади.

Таким чином, при забезпеченні потреб територіальної громади такі підприємства керуються іншими мотивами ніж прибутковість, оскільки визначена органом місцевого самоврядування мета діяльності таких підприємств не залежить від економічних ризиків і витрат на неї.

У ч. 4 ст. 191 Господарського кодексу України зазначено, що законом може бути передбачено встановлення комунальних цін на продукцію та послуги, виробництво яких здійснюється комунальними підприємствами.

Згідно ч.6 цієї статті органи місцевого самоврядування при встановленні фіксованих цін, застосування яких унеможливлює одержання прибутку суб'єктами підприємництва, зобов'язані надати цим суб'єктам дотацію відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

А ч.ч. 4, 5 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні-послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті.

Постановою КМУ від 1 червня 2011 р. N 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

За змістом цього Порядку відповідачем до складу інших операційних витрат не можуть включатися: суми визнаних штрафів, пені, неустойки. Відповідно, зазначені витрати відносяться підприємствами на збитки від господарської діяльності.

Відповідач КП "Бердичівтеплоенерго" надав баланс (звіт про фінансовий стан) за 9 місяців 2015р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015р., згідно з яким останній має збиток, розмір якого становить 4297, 00 тис. грн. (а.с. 71-75).

Згідно довідки КП "Бердичівтеплоенерго" від 11.01.2016р. дебіторська заборгованість підприємства становить 9 734, 1 тис. грн., кредиторська заборгованість в розмірі 34 622, 4 тис. грн. (а.с. 76).

Як вимагає частина 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак з врахуванням вищевикладеного, суд встановив, що боржник, здійснює господарську діяльність в інтересах територіальної громади міста Бердичева попри економічно необґрунтований розмір його витрат на виробництво послуг з теплопостачання та відсутність своєчасно наданих державних субвенцій на покриття різниці в тарифах. Зазначені обставини оцінюються судом як поважні при визначенні ступеню вини відповідача у неможливості своєчасного виконання грошових зобов'язань перед позивачем.

Судом враховуються також матеріальні інтереси позивача та його фінансовий стан.

Однак відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено, що 25.11.2015р. на офіційному сайті НАК "Нафтогаз України" було оприлюднено перевірену аудиторами фінансову звітність компанії як окремої юридичної особи за 9 місяців 2015р., відповідно до якої вказано, що за 9 місяців 2015 Нафтогаз отримав прибутку в розмірі 0,2 млрд. грн. порівняно зі збитком в 42,2 млрд. грн. за аналогічний період минулого року.

Окрім того, як встановлено судом, постановами Кабінету Міністрів України № 517 від 11.06.2012р., № 167 від 20.03. 2013 р., № 30 від 29 січня 2014 р. та № 375 від 04.06.2015 р. затверджуються Порядок та умови надання у 2012-2015 роках субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Затверджені постановою КМУ №375 від 04.06.2015 р. Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є, зокрема, надавачі послуг, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності.

Вищевикладеним підтверджується, що позивач як суб'єкт господарювання, що здійснює постачання природного газу за регульованим тарифом має можливість альтернативного задоволення своїх вимог відповідачем як надавачем послуг через встановлений державою механізм їх погашення.

З врахуванням вищевикладеного та конкретних обставин цієї справи, суд прийшов до висновку скористатися наданим правом та зменшити розмір пені на 50% із суми пені 736 812, 26 грн. до суми 368 406, 13 грн.

Таким чином, в решті вимог про стягнення пені в сумі 374 854, 83 грн. суд відмовляє.

З огляду на те, що ст. 625 ЦК України вміщена в розділ 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п.6.2 Постанови № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова ВГСУ № 14).

Господарським судом перевірено розрахунок позивача щодо 3% річних, та здійснено власний розрахунок, зокрема.

За січень 2014р.:

1) станом на 15.02.2014р. заборгованість за цим Договором не існувала, тому розрахунок 3% річних за січень 2015р. не береться.

За лютий 2014р.:

1) за період з 15.03.14р. по 24.03.2014р. сума 3% річних становить 149, 84 грн. проти заявлених позивачем 175, 84 грн.; у стягненні 26, 00 грн. суд відмовляє.

За березень 2014р.:

1) за період з 15.04.2014р. по 30.11.2014р. сума 3% річних становить 14721, 11 грн. проти заявлених 14799, 64 грн.; у стягненні 78, 53 грн. суд відмовляє.

За квітень 2014р.:

1) за період з 15.05.2014р. по 30.11.2014р. сума 3% річних становить 13600, 96 грн., проти заявлених 13 668, 96 грн.; у стягненні 68, 00 грн. суд відмовляє;

За жовтень 2014р.:

1) за період з 15.11.2014р. по 30.11.2014р. сума 3% річних становить 752, 63 грн. проти заявлених позивачем 799, 67 грн.; у стягненні 47, 04 грн. суд відмовляє.

За листопад 2014р.:

1) остаточний розрахунок за фактично переданий газ за листопад 2014р. мав бути здійснений 14.12.2014р. (включно), що є вихідним днем, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, останнім днем для здійснення розрахунку є 15.12.14р., отже прострочення платежу має починатися з 16.12.2014р.;

2) за період з 16.12.2014р. по 29.12.2014р. сума 3% річних становить 1983, 62 грн. проти заявлених позивачем 2290, 93 грн.; у стягненні 307, 31 грн. суд відмовляє.

За грудень 2014р.

1) за період з 15.01.2015р. по 28.08.2015р. сума 3% річних становить 37 296, 65 грн., яка є обґрунтована.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (п.3.1 Постанови ВГСУ № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14).

Господарським судом перевірено розрахунок позивача щодо інфляційних втрат та здійснено власний розрахунок, зокрема.

За лютий 2014р.

1) станом на 25.03.2014р. відповідач погасив заборгованість в сумі 111 305, 98 грн., тому за лютий 2014р. інфляційні втрати відсутні.

За березень 2014р.

1) інфляційні втрати із загальної суми боргу 955437, 13 грн. за індексом інфляції травня 2014р. - 36 306, 61 грн.;

2) інфляційні втрати із загальної суми боргу 829 437, 13 грн. за індексом інфляції червня-липня 2014р. - 11 645, 30 грн.;

3) інфляційні втрати із загальної суми боргу 678 041, 69 грн. за індексом інфляції серпня-жовтня 2014р. - 42 123, 73 грн.;

4) інфляційні втрати із загальної суми боргу 219 962, 30 грн. за індексом інфляції листопада 2014р. - 4179, 28 грн.

Загалом інфляційні втрати становлять 94 254, 92 грн. проти заявлених позивачем в сумі 144 258, 81 грн.; у стягненні 50 003, 89 грн. суд відмовляє.

За квітень 2014р.

1) інфляційні втрати із загальної суми 827 391, 68 грн. за індексом інфляції червня-листопада 2014р. - 80 671, 95 грн. проти заявлених позивачем у сумі 115 178, 37 грн., тому у стягненні 34506, 42 грн. суд відмовляє.

За жовтень 2014р.

1) станом на 01.12.2014р. відповідач погасив заборгованість в сумі 572 314, 83 грн., тому за жовтень 2014р. інфляційні втрати відсутні.

За листопад 2014р.

1) станом на 30.12.2014р. відповідач погасив заборгованість в сумі 1 038 829, 13 грн., тому за листопад 2014р. інфляційні втрати відсутні.

За грудень 2014р.

1) інфляційні втрати із загальної суми 2007857, 93 грн. за індексом інфляції лютого - липня 2015р. - 704 991, 98 грн. проти заявлених позивачем 789 090, 33 грн.; у стягненні 84098, 35 грн. суд відмовляє.

Загалом сума обґрунтованою до стягнення є сума інфляційних втрат в розмірі 879 918, 85 грн.

Щодо розподілу судового збору.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін спору пропорційно. При цьому, на відповідача покладається витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору за позовною вимогою про стягнення пені в сумі 736812, 26 грн., незважаючи на зменшення її розміру на 50 % (п.4.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7,33, 43, 49, ст. 82, п.3 ч.1 ст. 83, ст.ст. 84 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% із суми пені 736 812, 26 грн. грн. до суми 368 406, 13 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, 23, ідентифікаційний код 32794899) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 2 007 857, 93 грн. основного боргу,

- 368 406, 13 грн. пені;

- 879 918, 85 грн. інфляційних втрат;

- 68 504, 81 грн. 3% річних;

- 55 396, 99 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. Відмовити у стягненні 374 854, 83 грн. пені, 526, 88 грн. 3% річних з простроченої суми та 168 608, 66 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.01.16р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - у справу

2- позивачу (нарочним)

3- відповідачу (рек. з повід.)