РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016Справа №910/30241/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/30241/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зевс»;

до приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес»;

про стягнення 21 760,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвиненко Я.А., довіреність № 08/3 від 14.08.2015р.;

від відповідача: Калінчук М.О., довіреність б/н від 04.01.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Зевс» (надалі - позивач) з позовом до приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (надалі - відповідач) про стягнення 21 760,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не розрахувався за користування об'єктом оренди - електронавантажувачем, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 21 760,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/30241/15, розгляд справи призначений на 16.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 11.01.2016р., у зв'язку з задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

11.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 11.01.2016р. представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, що за своєю суттю є заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний боргу в розмірі 8960,00 грн.

Вказана заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 8960,00 грн., визначеної позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2015р. орендодавець (далі - позивач) передав, а орендар (далі - відповідач) прийняв в оренду навантажувач електричний марка Heli CPD 15-cj2, заводський номер 050150N4025, що підтверджується Актом на видачу техніки в оренду, підписаного повноважними представниками сторін.

Крім того, судом встановлено, що відповідач платіжним дорученням № 97 від 09.06.2015р. перерахував на рахунок позивача попередню оплату за оренду електронавантажувача в розмірі 12 800,00 грн.

На виконання взятих на себе зобов'язань позивач у період з 01.06.2015р. по 31.07.2015р. надав відповідачу в користувався електронавантажувач, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг № 2279 від 30.06.2015р. на суму 8960,00 грн., № 2280 від 09.07.2015р. на суму 3840,00 грн. та № 2780 від 31.07.2015р. на суму 8960,00 грн., загалом на суму 21 760,00 грн., що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (оригінали яких оглянуті в судовому засіданні).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивач 11.08.2015р. надіслав на адресу відповідача вимогу про заборгованості по оренді на суму 21 760,00 грн., то в силу приписів ч. ст. 530 Цивільного кодексу України, строк оплати настав 18.08.2015р.

Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повної оплати за користування об'єктом оренди, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 8960,00 грн.

Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 31.07.2015р. відповідач повернув позивачу об'єкт оренди, про що сторонами було підписано акт приймання техніки з оренди.

У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати за об'єкт оренди в сумі 8960,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, що підтверджується актом щодо передачі технічки в оренду відповідачу. Відповідно до цього договору, позивач передав відповідачу на майно (електронавантажувач) у користування на певний строк, а відповідач, у свою чергу, зобов'язаний вносити плат за користування майном.

Отже, за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором оренди.

Договір оренди є одним з видів зобов'язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов'язального права та майнового найму.

Своєчасне внесення орендної плати за користуванням майном є одним з основних обов'язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно п. 5. ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, на час розгляду спору у господарському суді відповідачем не надано доказів оплати оренди, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 8960,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (03116, м. Київ, пр. Перемоги, 121-В; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зевс» (69083, м. Запоріжжя, вул. Східна, 9; ) 8960 грн. 00 коп. - основного боргу та 1218 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.01.2016р.

Суддя А.І. Привалов