РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 902/1371/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача - Купар І.Ю.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.15 р. у справі № 902/1371/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" м.Київ, вул.В.Стуса, 35/37

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 21030, АДРЕСА_1; АДРЕСА_2

про стягнення 8 500 грн. збитків в порядку регресу

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. у справі №902/1371/15 (суддя Мельник П.А.) позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 8 500 грн. збитків в порядку регресу задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" збитки в розмірі 7 801,90 грн. В задоволенні решти позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. у справі №902/1371/15 Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. по справі №902/1371/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Престиж»» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків - відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що господарський суд Вінницької області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що в порушення норм матеріального права, судом першої інстанції не взято до уваги факт відсутності вини відповідача у втраті вантажу. Оскільки збитки позивача виникли не внаслідок протиправної поведінки відповідача, а внаслідок злочинних дій осіб, які вчинили злочин, що є обставиною, уникнути якої перевізник не міг, відповідальність за втрату вантажу не може бути покладена на підприємця ОСОБА_3

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

22.12.2015 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Престиж" надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. без змін.

У судовому засіданні представник позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" Купар І.Ю. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. у справі №902/1371/15 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. у справі №902/1371/15 є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому просить її скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Престиж»» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків - відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Престиж» та Приватним акціонерним товариством «Вінницяпобутхім» укладено генеральний договір добровільного страхування вантажів № 020-090-00002.

Відповідно до п.4.1 договору предметом даного договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням вантажем (далі - вантаж), а саме: синтетичні мийні засоби, побутова хімія, косметика.

Згідно п.6.1 Генерального Договору страховими ризиками, на випадок настання яких здійснюється страхування є, пошкодження, втрата, конструктивна повна загибель або повна загибель внаслідок випадковостей та небезпек перевезення, передбачених цим Договором.

У відповідності до п.9.1. Генерального договору від 20.01.15 р. страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за кожним перевезенням встановлюється у конкретному повідомленні та у Звіті. Страхова сума визначається виходячи з вартості майна, вказаної у договорах купівлі-продажу та в рахунках-фактурах (інвойсах).

31.07.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Вінницяпобутхім» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець, перевізник) було укладено договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом №31/7-2.

За умовами п.1.1 Договору перевезення Виконавець зобов'язаний доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу.

Відповідно до п.2.1 якого замовник доручає, а перевізник надає послуги з виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України згідно заявок замовника, а перевізник зобов'язується доставити зазначений в заявках вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену в заявках плату.

Пунктом 2.1 Договору перевезення передбачено, що Виконавець надає послуги з перевезення вантажу на підставі заявки, яка подається Замовником у письмовій формі, до початку завантаження, яка є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.2.4. Договору виконавець зобов'язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення та до моменту видачі в пункті призначення Вантажоодержувачу.

Оплата транспортних послуг проводиться Замовником протягом 10 банківських днів згідно рахунка Виконавця, акта про виконання транспортних послуг, податкових накладних, оригіналів ТТН з відмітками вантажовідправника, вантажоодержувача, виконавця, митних органів (п.4.1).

За умовами п.5.4. договору виконавець (перевізник) відповідає за збереження вантажу з моменту його прийняття та несе повну матеріальну відповідальність за прийнятий вантаж до моменту його розвантаження.

Укладений 31.07.2015 р. договір є довгостроковим (п.8.1 договору №31/7-2).

Згідно Заявки між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ПАТ "Вінницяпобутхім" було погоджено перевезення ФОП ОСОБА_3 вантажу, а саме синтетичні миючі засоби, побутова хімія, косметика у кількості 12 316,00 тон за маршрутом м.Вінниця - м.Первомайськ з місцем відправлення м.Вінниця, вул.Фрунзе, 4, найменування вантажовідправника ПАТ "Вінницяпобутхім" та пунктом розвантаження м.Первомайськ, вул.Телевізійна 2/4, вантажоодержувач ТОВ "НК Сервіс" Миколаїв.

Сторонами погоджено, що датою завантаження є 05.08.2015 р., а строком доставки вантажу - 07.08.2015 р.

Перевезення здійснювалось транспортним засобом DAF, державний номер НОМЕР_2 з причепом номер НОМЕР_1.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, а саме товарно-транспортна накладна №800083622 від 05.08.2015 р., накладна на переміщення №800083622 від 05.08.2015 р. водієм відповідача було прийнято до перевезення вантаж, а саме синтетичні миючі засоби, побутова хімія, косметика загальною кількістю 12 316,00 тон, 1 096 шт. картонних коробок, загальною вартістю 320 050,00 грн.

06.08.2015 р. під час перевезення вантажу по маршруту м.Вінниця - м.Первомайськ - м.Цюрупінськ, стався страховий випадок, а саме: крадіжка вантажу внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Листом №06/1973 від 10.08.15 р. про вказану подію було повідомлено позивача (заява про настання страхової події та виплату страхового відшкодування) та Первомайський МВ УМВС у Миколаївській області, підтвердженням чого є Витяг з кримінального провадження № 0002471.

Сума збитку завданого Публічному акціонерному товариству "Вінницяпобутхім" протиправними діями третіх осіб, згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 07.09.2015 р. становить 8 500,00 грн., яке було сплачено на рахунок Публічному акціонерному товариству "Вінницяпобутхім" згідно Наказу №285-в від 07.09.2015 р. (платіжне доручення № від 08.09.15 р.).

З урахування вище викладеного Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Престиж" звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення 8 500 грн. в порядку регресу.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України встановлено, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.3 ст.909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст.. 308 Господарського кодексу України зазначено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Обставинами, з яких випливають спірні правовідносини, є обставини завдання шкоди майну внаслідок його крадіжки під час виконання договору перевезення.

У відповідності з приписами статті 1166 Цивільного кодексу України щодо повного відшкодування завданої шкоди, шкоду відшкодовано іншою особою, згідно правил статті 1191 ЦК України, до неї переходить право зворотної вимоги до винної особи.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Якщо шкоду відшкодовано страховиком на підставі договору страхування майна, право вимоги страховика випливає також з положень статті 993 ЦК України.

Положення статті 993 ЦК України кореспондують із нормами статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до змісту яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

З урахуванням вище зазначених норм та умов договору перевезення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідальність за втрату товару під час перевезення, що здійснювалось відповідачем на замовлення позивача на підставі договору №31/7-2 від 31.07.2015 р., несе саме Фізична особа-підприємець ОСОБА_3.

Оскільки, судом першої інстанції вірно встановлено, що порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 умов укладеного між сторонами правочину в частині виконання прийнятих на себе зобов'язань відносно збереження вантажу у період між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею належному вантажоодержувачу, що у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

Крім того, нормами цивільного законодавства України передбачено презумпцію вини перевізника. Однак, станом на момент вирішення спору по суті відповідачем своєї вини у вчиненні правопорушення (недотримання взятих на себе зобов'язань) та невиконанні умов договору №31/7-2 від 31.07.2015 р. не спростовано.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на відсутність його вини у втраті вантажу, оскільки на його думку витяг з кримінального провадження №0002471 та довідка слідчого СВ Первомайського МВ 06.08.15 р. свідчать про відсутність його вини у виникненні збитків, однак колегія суддів ці доводи не вважає переконливими, оскільки за повідомленням щодо крадіжки товару за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження не закінчено, обвинувальний вирок суду відсутній, а відтак відсутні підстави вважати доведеним як сам факт здійснення крадіжки, так і вину третіх осіб. Таким чином, наявність вини невстановлених осіб у скоєнні злочину на час розгляду справи судом є припущенням.

З наведеного вище вбачається, що позивачем правомірно в порядку ст.993 ЦК України було заявлено вимогу до перевізника, як відповідального за понесені збитки.

Крім того, з огляду на умови укладеного між відповідачем та ПАТ "Вінницяпобутхім" правочину, приймаючи до уваги межі відповідальності перевізника, які визначені вимогами чинного законодавства України, відтак, колегія суддів погоджується, що обґрунтованим є розмір збитків в сумі 7 801,90 грн. (6 501,58 грн. вартості недостачі товару та 20% ПДВ згідно акту прийомки невідповідного товару по якості і кількості від 06.08.15 р.) що підлягають відшкодуванню Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як сума відшкодування, що дорівнює вартості втраченого під час перевезення товару.

Щодо причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та завданими Публічному акціонерному товариству "Вінницяпобутхім" збитками, то він, на думку апеляційного суду, полягає в тому, положення статей 924, 925 ЦК України передбачена відповідальність перевізника за нестачу, псування, пошкодження вантажу, тобто збитки, які виникають у власника вантажу під час здійснення його перевезення. З наведеного випливає, що у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором №31/7-2 від 31.07.2015 р. в частині забезпечення збереження вантажу, у позивача, як Страховика у правовідносинах з ПАТ "Вінницяпобутхім", не виник би обов'язок з відшкодування останньому вартості втраченого товару. Обов'язок страховика виплатити суму страхового відшкодування страхувальнику відповідно до положень статті 988 ЦК України пов'язаний з правом вимоги до особи, яка винна у завданих збитках на підставі ст.993 ЦК України.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Вінницької області від 11.11.2015 р. у справі №902/1371/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №902/1371/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.