КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа№ 910/18257/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Дідик С.О.- представник;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2015

у справі № 910/18257/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський кабельний завод "Одескабель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд"

про стягнення 1510438 грн. 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Одеський кабельний завод "Одескабель" (далі - ПуАТ "Одеський кабельний завод "Одескабель") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" (далі - ТОВ "Центршляхбуд" про стягнення загалом 1510438 грн. 36 коп., з яких: 1 500 000 грн.00 коп. основного боргу, 6 000 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 4 438 грн. 36 коп. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 у справі №910/18257/15 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Одеський кабельний завод "Одескабель" суму основного боргу в розмірі 1 500 000 грн. 00 коп., 3% річних - 4 438 грн. 36 коп., інфляційні втрати - 6 000 грн. 00 коп., а також 30 208 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 у справі №910/18257/15 та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Центршляхбуд" у справі № 910/18257/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 поновлено строк апеляційного оскарження та прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Центршляхбуд", розгляд справи призначено на 12.01.2016.

31.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 по справі № 910/18257/15 залишити без змін, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача надав свої пояснення по справі та заперечував проти апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві.Представник відповідача у вказане судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 № 910/18257/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.06.2011 між Спільним українсько - американським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Керос-Київ", як покупцем, та Відкритим акціонерним товариством "Одеський кабельний завод "Одескабель", як постачальником, укладено договір поставки № 460 (далі - договір поставки № 460 від 30.06.2011), за умовами якого постачальник за замовленням покупця зобов'язався поставити і передати у його власність за узгодженими специфікаціями волоконно - оптичні кабелі (продукція), в асортименті та за номенклатурою, що визначені в додатку № 1до цього договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити постачальнику вартість поставленої продукції і тари на умовах цього договору (п. 1.1).

Згідно п 3.1 договору поставки № 460 від 30.06.2011 розрахунки за договором здійснюються за фактично поставлену продукцію (з урахуванням ПДВ, вартості тари) протягом 45 календарних днів від дати поставки продукції.

У відповідності з пунктом 5.5 договору поставки № 460 від 30.06.2011, датою поставки продукції вважається дата фактичної доставки продукції на визначене у специфікаціях місце призначення та передачі її уповноваженому представнику споживача покупця під розпис у товарно - транспортній накладній. Датою переходу до покупця власності на продукцію вважається дата отримання продукції споживачем покупця, яка зазначена у товарно - транспортній накладній.

Сторонами договору поставки № 460 від 30.06.2011 було узгоджено Номенклатуру волоконно - оптичної кабельної продукції за 92 позиціями (додаток № 1), номенклатуру та ціни на тару (додаток № 2), Адреси складів філій споживача покупця (додаток № 3), форму специфікації (додаток № 4).

Також до договору поставки № 460 від 30.06.2011, між Спільним українсько - американським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Керос-Київ", як покупцем, та Відкритим акціонерним товариством "Одеський кабельний завод "Одескабель", як постачальником, було укладено додаткові угоди, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 01.07.2011, якою сторони пункт 5.5 виклали у редакції, згідно якої датою поставки продукції і датою переходу до покупця права власності на продукцію, вважається дата передачі продукції перевізнику (дата завантаження продукції на автотранспортний засіб), яка зазначена у товаро - транспортній накладній та видатковій накладній на продукцію, яка підписується уповноваженими на те представниками постачальника та покупця;

- Додаткову угоду від 08.11.2011, якою сторони узгодили зміну найменування Відкритого акціонерного товариства "Одеський кабельний завод "Одескабель" на Публічне акціонерне товариство "Одеський кабельний завод "Одескабель";

- Додаткову угоду № 3 від 27.12.2011, якою сторони змінили терміни і умови поставки, а також узгодили строк дії договору до 31.12.2012 (включно). А в частині гарантійних зобов'язань і зобов'язань з оплати - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань;

- Додаткову угоду № 4 від 27.12.2012, якою продовжено термін дії договору до 31.12.2013 (включно);

- Додаткову угоду № 5 від 25.12.2013, якою продовжено термін дії договору до 31.12.2014 (включно).

З наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних до договору поставки № 460 від 30.06.2011, а саме: № 2912 від 22.05.2015 на суму 75 445 грн. 61 коп., № 3022 від 25.02.2012 на суму 40 476 грн. 78 коп., № 3078 від 29.05.2012 на суму 27 766 грн. 76 коп., № 3522 від 13.06.2012 на суму 114 564 грн. 00 коп., № 5947 від 22.08.2012 на суму 215 685 грн. 30 коп., № 6013 від 27.08.2012 на суму 25 442 грн. 40 коп., № 6759 від 17.09.2012 на суму 26 383 грн. 08 коп., № 6760 від 17.09.2012 на суму 63 826 грн. 56 коп., № 6766 від 17.09.2012 на суму 126 387 грн. 94 коп., № 7860 від 17.10.2012 на суму 303 289 грн. 26 коп., № 8386 від 01.11.2012 на суму 196 677 грн. 72 коп., № 8391 від 01.11.2012 на суму 199 718 грн. 93 коп., № 8769 від 13.11.2012 на суму 25 581 грн. 89 коп., № 8801 від 14.11.2011 на суму 41 528 грн. 40 коп., № 8803 від 14.11.2012 на суму 48 505 грн. 46 коп., № 8898 від 16.11.2012 на суму 26 221 грн. 08 коп.,№ 8909 від 16.11.2012 на суму 34 912 грн. 56 коп., № 8910 від 16.11.2012 на суму 702 грн. 12 коп., № 8918 від 16.11.2012 на суму 61 027 грн. 08 коп., № 8943 від 19.11.2012 на суму 139 751 грн. 50 коп., № 8944 від 19.11.2012 на суму 70 513 грн. 85 коп., № 9006 від 21.11.2012 на суму 95 676 грн. 91 коп., № 9040 від 22.11.2012 на суму 120 267 грн. 65 коп., № 9047 від 22.11.2012 на суму 87 242 грн. 16 коп., № 9048 від 22.11.2012 на суму 93 989 грн. 04 коп., № 9049 від 22.11.2012 на суму 111 375 грн. 72 коп., № 9050 від 22.11.2012 на суму 450 грн. 73 коп., № 9076 від 23.11.2012 на суму 14 141 грн. 88 коп., № 9099 від 23.11.2012 на суму 80 320 грн. 82 коп., № 9137 від 27.11.2012 на суму 30 768 грн. 10 коп., № 9391 від 05.12.2012 на суму 50 371 грн. 81 коп., № 9395 від 05.12.2012 на суму 22 314 грн. 00 коп., № 9434 від 05.12.2012 на суму 34 857 грн. 05 коп., № 9860 від 17.12.2012 на суму 2 387 грн. 40 коп., № 9861 від 17.12.2012 на суму 32 750,16 грн., № 9907 від 19.12.2012 на суму 74 761 грн. 44 коп., № 10078 від 25.12.2012 на суму 79 495,91 грн., № 10168 від 26.12.2012 на суму 26 553 грн. 24 коп., № 826 від 06.02.2013 на суму 19 819 грн. 20 коп., № 860 від 07.02.2013 на суму 44 595 грн. 07 коп., № 942 від 11.02.2013 на суму 620 грн. 90 коп., № 947 від 11.02.2013 на суму 826 грн. 68 коп., № 949 від 11.02.2013 на суму 18 640 грн. 80 коп., № 952 від 11.02.2013 на суму 35 930 грн. 16 коп., № 953 від 11.02.2013 на суму 15 333 грн. 00 коп., № 954 від 11.02.2013 на суму 115 221 грн. 77 коп. вбачається, що постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 3 073 120 грн. 20 коп.

Приймання товару за вищезазначеними видатковими накладними здійснювалось представником покупця ОСОБА_3 за довіреностями: № 79 від 21.05.2012, № 95 від 13.06.2012, № 126 від 21.08.2012, № 141 від 13.09.2012, № 164 від 15.10.2012, № 175 від 30.10.2012, 185 від 12.11.2012, № 194 від 20.11.2012, № 201 від 04.12.2012, № 208 від 17.12.2012, №15 від 06.02.2013.

24.12.2014 між позивачем - ПуАТ "Одеський кабельний завод "Одескабель", як первісним кредитором, Спільним українсько - американським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Керос-Київ", як боржником, та відповідачем - ТОВ "Центршляхбуд", як новим кредитором, укладено тристоронній договір про відступлення права вимоги № 460Ц (далі - договір відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014).

Пунктом 1.1 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014 визначено, що первісний кредитор (позивач) частково, на суму, яка зазначена у п. 1.2 цього договору, відступає на користь нового кредитора (відповідача) належне первісному кредитору (позивачу) право виконання боржником грошових зобов'язань по сплаті вартості кабельної продукції, поставленої первісним кредитором (позивачем) на користь боржника у відповідності до умов укладеного між первісним кредитором (позивачем) та боржником договору поставки № 460 від 30.06.2011.

Згідно з пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, право вимоги від боржника виконання грошових зобов'язань відступається за цим договором частково, на суму 3 000 000 грн. 00 коп. Первісний кредитор (позивач) та боржник цим заявляють та гарантують, що відступлені за цим договором грошові зобов'язання на дату укладення цього договору боржником не виконані.

Відповідно до пункту 1.3 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, право вимоги виконання грошових зобов'язань боржником переходить від первісного кредитора (позивача) до нового кредитора (відповідача) із дати укладення цього договору.

Пунктом 2.1 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014 узгоджено, що протягом 3 днів з дати укладення цього договору первісний кредитор (позивач) зобов'язаний передати новому кредитору (відповідачу) завірені первісним кредитором копії всіх документів, які підтверджують існування заборгованості.

Відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, відступлення права вимоги виконання боржником грошових зобов'язань здійснюється первісним кредитором (позивачем) за компенсацію, сума якої відповідає сумі відступленого грошового зобов'язання і складає 3 000 000 грн. 00 коп.( п. 3.1 договору)

Згідно пункту 3.2 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, компенсація, вказана у попередньому пункті, повинна бути сплачена новим кредитором (відповідачем) первісному кредитору (позивачу) шляхом перерахування новим кредитором (відповідачем) грошових коштів на поточний рахунок первісного кредитора (позивача) наступним чином: 1 500 000 грн. 00 коп. - в строк до 01.06.2015; 1 500 000 грн. 00 коп. - в строк до 31.12.2015.

25.12.2014 між позивачем - ПуАТ "Одеський кабельний завод "Одескабель", як первісним кредитором, та відповідачем - ТОВ "Центршляхбуд", як новим кредитором, підписано і посвідчено печатками сторін Акт прийому - передачі документів, згідно якого позивачем на виконання п. 2.1 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014 передано, а відповідачем прийнято завірені копії всіх документів, які підтверджують існування заборгованості СП ТОВ "Керос-Київ" за договором поставки в сумі 3 000 000 грн. 00 коп. за вищенаведеними видатковими накладними, з зазначенням заборгованості за кожною накладною.

03.06.2015 позивач звернувся до відповідача з листом - вимогою № 38/юр, в якій просив відповідача здійснити оплату частини компенсації за відступлення права вимоги за договором поставки № 460 від 30.06.2011, а саме оплатити суму у розмірі 1 500 000 грн. 00 коп., обов'язок по сплаті якої передбачено п. 3.2 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014.

08.06.2015 відповідачем отримано лист - вимогу № 38/юр від 03.06.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 993.

Позивач у позові зазначає, що відповідачем не було здійснено у строк, встановлений договором відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, сплату частини компенсації за відступлення права вимоги у сумі 1 500 000 грн. 00 коп., що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 3 наведеної статті визначено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.( п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України)

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 1.9 Пленуму Вищого господрського суду від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що внаслідок укладення між позивачем (як первісним кредитором) та відповідачем (як новим кредитором) договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, відповідачем згідно з п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України набуто право вимоги до боржника (СП ТОВ "Керос-Київ") щодо виконання ним за договором поставки № 460 від 30.06.2011 грошового зобов'язання з оплати отриманого товару на суму 3 000 000 грн. 00 коп., яка підтверджена документально накладними та довіреностями, які передані позивачем відповідачу за Актом прийому - передачі документів від 25.12.2014.

В свою чергу, сума компенсації, яку відповідач зобов'язався оплатити позивачу за набуття права вимоги до боржника щодо сплати заборгованості за договором поставки № 460 від 30.06.2011, складає 3 000 000 грн. 00 коп. згідно з п. 3.1 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, яку відповідач зобов'язався сплатити двома частинами: 1 500 000 грн. 00 коп. - в строк до 01.06.2015, а 1 500 000 грн. 00 коп. - в строк до 31.12.2015.

Проте, відповідачем всупереч п. 3.1, п. 3.2 договору відступлення права вимоги № 460Ц від 24.12.2014, не було здійснено в обумовлений строк (до 01.06.2015) сплату частини компенсації за набуття права вимоги до боржника щодо сплати заборгованості за договором поставки № 460 від 30.06.2011, а саме не здійснено сплату на користь позивача 1 500 000 грн. 00 коп., при цьому, останнім днем виконання відповідного обов'язку з оплати є 31.05.2015.

Як вбачається з матеріалів справи та, встановлено судом першої інстанції, з 01.06.2015 відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання перед позивачем у заявленій до стягнення сумі в розмірі 1 500 000 грн. 00 коп., що складає частину компенсації за набуття права вимоги до боржника щодо сплати заборгованості за договором поставки № 460 від 30.06.2011. Доказів протилежного суду на момент вирішення спору і винесення рішення - не надано.

Таким чином, відповідачем порушено приписи ст. ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, позовна вимога позивача, як первісного кредитора, про стягнення з відповідача, як нового кредитора, заборгованості з оплати частини компенсації за набуття права вимоги до боржника щодо сплати заборгованості за договором поставки № 460 від 30.06.2011 грн. 40 коп. в розмірі 1 500 000 грн. 00 коп. - є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобовґязань перед позивачем, останнім, з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, заявлено до стягнення 6000 грн. 00 коп. інфляційних втрат, нарахування яких здійснено за червень місяць 2015 року, та 4 438 грн. 36 коп. 3% річних за період прострочення з 02.06.2015 по 07.07.2015.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в сумі 1 500 000 грн. 00 коп., зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, а тому наведені є підставами для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з розрахунками 3% річних та інфляційних втрат суду першої інстанції, та висновком, що вони відповідають передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Одеський кабельний завод "Одескабель" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" 3% річних в сумі 4438 грн. 36 коп. за період з 02.06.2015 по 07.07.2015 та інфляційних втрат в сумі 6000 грн. 00 коп. за червень 2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Центршляхбуд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 у справі № 910/18257/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18257/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко