РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/29512/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікоіл ЛТД»

про стягнення 394 687,51 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

від позивача: Павлова К.В. представник за дов. №б/н від 01.10.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставку нафтопродуктів відповідно до договору № 89 від 22.04.2015 в сумі 375 333,25 грн. - основного боргу за поставлений товар, 6 220,98 грн. - 3% річних та 13 133, 28 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості поставленого товару за накладною на реалізацію № ТА000000706 від 23.04.2015 на суму 425 333,25 грн.

Відповідач 15.12.2015 в судове засідання не з'явився, через загальний відділ діловодства подав клопотання про відкладення розгляду справи.

15.12.2015 ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 12.01.2015.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу вручених 30.11.2015 та 21.12.2015.

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, свого представника в судове засідання не направив.

За таких обставин справа розглядається за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» (постачальник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікоіл ЛТД» (покупець) було укладено договір поставки №089, відповідно до якого постачальник зобов'язався передати нафтопродукти у власність покупця для власного використання на підприємстві, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти, надалі - «товар» відповідно до умов договору та додаткових угод до нього.

Пунктом 6.1. договору передбачено проведення 100% передоплати за товар. Покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку на умовах, передбачених у додатковій угоді ( п.6.2.). Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.6.3.).

У розділі 5 договору сторони визначили умови поставки товару, зокрема, відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця і підписаної сторонами додаткової угоди до договору.

24.04.2015 сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору на поставку 26 000 л дизпалива.

Відповідно до п.2 додаткової угоди №1 до договору, умови оплати: впродовж 10 календарних днів з моменту відвантаження.

Дизельне паливо в кількості 25 935 літрів на суму 425 333,25 грн. відповідач отримав за довіреністю №82 від 22.04.2015 на підставі накладної № ТА000000706 від 23.04.2015.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Претензією-вимогою від 25.05.2015 №21/04-983 позивач звертався до відповідача з проханням оплатити вартість отриманого товару за накладною на суму 425 333,25грн., яка залишилась без відповіді.

Лише 23.07.2015 відповідач перерахував кошти в сумі 50 000,00 грн., на поточний рахунок позивача

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 375 333,25грн. за отримане дизельне пальне.

Відповідно до п.1.7 ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Доказів здійснення відповідачем оплати суми 375 333,25грн., в тому числі в установлені договором строки, суду не надано.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяви просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 6 220,98 грн. та інфляційних втрат на суму 13 133,28 грн., які перевірені судом та визнані обґрунтованими.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, стверджувань позивача належними доказами не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікоіл ЛТД» (04053, м. Київ вул. Кудрявський узвіз, буд. 7, офіс 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» (36010, м. Полтава, вул. Половки, 62, ) 375 333 (триста сімдесят п'ять тисяч триста тридцять три) грн. 25 коп. основного боргу, 6 220 (шість тисяч двісті двадцять) грн. 98 коп. 3% річних, 13 133 (тринадцять тисяч сто тридцять три) грн. 28коп. інфляційних втрат та 5920(п'ять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 32 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак