ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2016 Справа № 920/1476/15

Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Лугової Н.П., суддів Костенко Л.А., Зайцевої І.В., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/1476/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Український професійний

банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» Пантіній Л.О., м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМХІМ»,

м. Шостка, Сумська область;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізичної особи ОСОБА_2, м. Київ;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК»,

м. Київ;

про стягнення 1 407 326, 57 дол. США, (становить екв. 29 814 834 гривень за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року),-

За участю представників сторін:

Від позивача: предст. Іванова О.С. ( довіреність № 140 від 25.12.2015 року);

Від відповідача: предст. Солдаткін С.Г. (довіреність № 492 від 09.11.2015 року);

Від третіх осіб: не з'явилися;

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви № 01-10/4086-27 позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання умов договору про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року, в сумі 1 407 326,57 доларів США, в тому числі: 1 239 993,86 доларів США - заборгованості по строковому кредиту, 120 000,00 доларів США - заборгованість по простроченій частині кредиту, 13 790,63 доларів США - заборгованість по строкових процентах, 30 732,23 доларів США - заборгованість по прострочених процентах, 2 809,85 доларів США - заборгованість по пені.

Ухвалою суду від 10 вересня 2015 року порушено провадження у справі № 920/1476/15 та призначено до розгляду на 12.10.2015 року.

Ухвалою суду по справі № 920/1476/15 від 12.10.2015 року було оголошено про відкладення розгляду справи на 29.10.2015 року.

Ухвалою суду по справі № 920/1476/15 від 29.10.2015 року було оголошено про відкладення розгляду справи на 09.11.2015 року.

Ухвалою суду по справі № 920/1476/15 від 9 листопада 2015 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи на 23.11.2015 року.

23 листопада 2015 року ухвалою суду по справі було призначено розгляд даної справи колегіально у складі трьох суддів, а також було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «АВАНТ-БАНК» та відкладено розгляд справи на 10.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Сумської області по справі № 920/1476/15 від 10.12.2015 року було оголошено про відкладення розгляду справи на 12.01.2016 року.

30.10.2015 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за боржником відсутня заборгованість в зв'язку з повним її погашенням поручителем ОСОБА_2 на підставі договору поруки № 427-2 від 28.05.2015 року.

12.01.2016 року судом було розглянуто клопотання третьої особи ПАТ «Авант-Банк» б/н від 10.12.2015 року про зупинення провадження у справі до вирішення подання Верховного Суду України конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Конституції України.

Представник позивача проти зупинення провадження у справі заперечував.

Уповноважений представник відповідача щодо клопотання третьої особи заявив про те, що вирішення даного питання покладає на розсуд господарського суду.

Частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачає право суду на зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Керуючись вищезазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України, заслухавши правові позиції представників сторін та враховуючи, що подання Верховного Суду України до Конституційного суду України щодо відповідності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є фактом перешкоджання вирішення справи по суті, суд вважає клопотання про зупинення провадження у справі таким, що не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що статтею 79 Господарського процесуального кодексу України не передбачено зупинення провадження у справі з підстав вказаних третьою особою.

Представник позивача підтримав позовні вимоги посилаючись на несвоєчасне та не в повному обсязі здійснення повернення кредитних коштів, а також несплату процентів за користування кредитними ресурсами за договором про відкриття кредитної лінії № 427 та нікчемність угод.

09.12.2015 року від третьої особи - Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» надійшло письмове пояснення б/н від 07.12.2015 року, в якому представник просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки на його думку матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження нікчемності договору застави № 219, укладеного між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Авант - Банк».

Третя особа - ОСОБА_2 в судові засідання, в тому числі 12.01.2016 року, не прибув повноважного представника не направив, письмових пояснень не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Авант - Банк» в судове засідання 12.01.2016 року не з'явився, але 11.01.2016 року надіслав клопотання (електронний лист) б/н від 11.01.2016 року, в якому просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання через складні погодні умови.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлені обставини, за яких господарський суд відкладає в межах строків, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що розгляд справи неодноразово відкладався, суд відмовляє у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Авант - Банк» про відкладення розгляду справи та розглядає справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами згідно приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно вивчивши обставини на яких грунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармхім» та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 427.

Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року, укладеного між сторонами, позивач зобов'язався відкрити відповідачеві відкличну кредитну лінію у розмірі 1 409 993,86 доларів США терміном до 11 березня 2016 року з правом конвертації іноземної валюти в гривню, на поповнення обігових коштів позичальника.

За згодою сторін, вносились зміни до умов договору про відкриття кредитної лінії шляхом укладення додаткових договорів, зокрема від 12.04.2011 року, від 30.06.2011 року, від 28.05.2012 року, від 31.05.2012 року, 26.06.2013 року, від 13.03.2014 року, від 24.12.2014 року, від 12.03.2015 року.

Відповідно до положень пункту 3.1 кредитного договору, банк зобов'язався відкрити відповідачеві позичковий рахунок № 0427 та перерахувати па поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1, відкритий у ПАТ «Український професійний банк» грошові кошти у розмірі, згідно з п. 1.1 кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору позивачем, на підставі заяв відповідача було надано кредит у сумі 1 894 357,65 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами № 10624480 від 18.03.2011, № 10661081 від 24.03.2011, № 10666647 від 25.03.2011, № 10754113 від 05.04.2011, № 10799970 від 12.04.2011, № 10888159 від 26.04.2011, № 10896155 від 27.04.2011, № 10917579 від 29.04.2011, № 10995715 від 11.05.2011, № 11319257 від 24.06.2011, № 11518107 від 21.07.2011, № 11686854 від 12.08.2011, № 11772990 від 26.08.2011, № 12124165 від 11.10.2011 (а.с.10-23, том 1).

Пунктом 7.3. договору визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюються у валюті, в якій були отримані кредити у межах відкритої кредитної лінії.

Кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору направляються в наступному порядку: на сплату штрафних санкцій, пені, прострочених процентів за кредит, строкових процентів за кредит, на погашення простроченого кредиту та в останню чергу на погашення строкового кредиту (п. 7.4 кредитного договору).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач зазначив, що відповідач порушив взяті зобов'язання за договором № 427 від 17.03.2011 року щодо своєчасного погашення отриманого кредиту.

Зокрема, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої зобов'язання з повернення зазначених коштів не виконував належним чином порушив взяті на себе зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії, у зв'язку з чим станом на 26.08.2015 року заборгованість відповідача становить 1 407 326,57 доларів США, в тому числі: 1 239 993,86 доларів США - заборгованості по строковому кредиту, 120 000,00 доларів США - заборгованість по простроченій частині кредиту, 13 790,63 доларів США - заборгованість по строкових процентах, 30 732,23 доларів США - заборгованість по прострочених процентах, 2 809,85 доларів США - заборгованість по пені.

Таким чином, предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка, як зазначає позивач існує на момент розгляду спору.

28.05.2015 року Правлінням Національного Банку України було прийнято рішення № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію з 29.05.2015 року.

28.08.2015 постановою Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» № 562, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Український професійний банк».

28.08.2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк», відкликано всі повноваження тимчасового адміністратора, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 31.08.2015 по 30.08.2016.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наказом № 26/ТА від 29.05.2015 року було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів) укладених ПАТ «УПБ».

Відповідно до частини 2-4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції на день прийняття вищевказаного рішення), передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини у відповідності до вищевказаної норми закону (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на день прийняття вищевказаного рішення) Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Позивачем було складено протокол № 14 від 07.08.2015 року, яким було визнано нікчемними договір поруки № 427-2 від 28 травня 2015 року та додатковий договір до Договору про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року та протокол № 31 від 25.08.2015 року яким було визнано нікчемними договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могилецькою О.А. за номером № 219 від 26.05.2015 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року. Уповноваженою особою Фонду було направлено на адресу ТОВ «ФАРМХІМ» та ОСОБА_2 Повідомлення № 01-10/3838 та № 01-10/3843 від 11.08.2015 про нікчемність: договору поруки № 427-2 від 28 травня 2015 року, додаткового договору до Договору про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року від « 28» травня 2015 року.

У відповідь на вказаний лист відповідач направив позивачеві лист, у якому повідомив про невизнання факту нікчемності договору поруки від 28 травня 2015 року № 427-2.

Як вбачається з викладених позивачем обставин 28 травня 2015 року між ОСОБА_2 (поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармхім» (позичальником) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» було укладено договір поруки № 427-2, відповідно до умов якого поручитель (ОСОБА_2.) поручається перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником (відповідачем) зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року.

Відповідно до витягу з протоколу № 14 від 07.08.2015 року засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів), ОСОБА_2 на момент укладення договору поруки № 427-2 був кредитором позивача за відповідними депозитними договорами і у ОСОБА_2 виникли зобов'язання за кредитним договором.

Поручитель бере на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком (позивачем) як солідарний боржник за кредитним договором, що передбачено пунктом 1.2 договору поруки.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору поруки, у разі повного або часткового невиконання позичальником/поручителем зобов'язань за кредитним договором в передбачені кредитним договором строки банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя. Банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок грошових коштів поручителя, а в разі їх недостатності - звернути стягнення на інше майно та цінності поручителя, в порядку встановленому чинним законодавством України.

Згідно частин 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому, пунктом 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 427 передбачене право позичальника достроково погасити кредит.

Слід зазначити, що згідно п. 3 ч. 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи фонду, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Матеріали справи свідчать, що 28.05.2015 року поручитель ОСОБА_2 здійснив перерахування на рахунок позивача коштів в рахунок погашення кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року та відповідно до договору поруки № 427-2 від 28.05.2015 року в розмірі 1 350 000,00 доларів США, про, що свідчить платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металів № 1 від 28.05.2015 року.

Кошти на поточний рахунок надійшли, як повернення вкладів та процентів по ним, а також шляхом перерахування іншими юридичними установами коштів, що знаходились на їхніх рахунках відкритих в банку.

Внаслідок укладання договору поруки № 427-2 у позивача не виникло майнових зобов'язань за цим договором перед відповідачем та ОСОБА_2, оскільки банк виступив кредитором по відношенню до відповідача та ОСОБА_2 Виникнення зобов'язань (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) у банку є обов'язковою умовою для визнання правочину нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чого, як свідчать матеріали справи внаслідок укладання договору поруки № 427-2 не відбулось. 24 квітня 2015 року між ПАТ «Авант-Банк» та ПАТ «УПБ» було укладено договір застави майнових прав № ММ72121LG/S-1, до якого 29 квітня 2015 року було внесено зміни шляхом укладення Додаткового договору № 1 до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року.

Таким чином підстави для визнання уповноваженою особою Фонду зазначеного договору нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону відсутні.

На підставі зазначеного доводи позивача щодо нікчемності договору поруки № 427-2 у зв'язку з наявністю підстав, визначених п. п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції чинній на 27.05.2015 року, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1.3. Договору застави № 219, надана застава забезпечує належне виконання Заставодавцем (ПАТ «УПБ») вимог Заставодержателя (ПАТ «АВАНТ-БАНК»), що випливають (та/або випливатимуть) з міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 року № ММ72121 LG та міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 року № ММ72201LG, укладених між Заставодавцем та Заставодержателем, а також будь-яких додаткових договорів (угод) до зазначених договорів (далі всі разом іменовані -Кредитний договір).

У пункті 4.6. Договору застави № 219 ПАТ «Авант-Банк» та ПАТ «УПБ» встановили, що у випадку, якщо у строки, встановлені Кредитним договором, Заставодавець не виконає (повністю або частково) Основне зобов'язання, в т.ч. не поверне (повністю або частково) Заставодержателю кредит та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи) та/або іншу заборгованість, платежі та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання та цього Договору, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено Основним зобов'язанням, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, або у разі прийняття рішення про визнання Заставодавця проблемним або запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/ реорганізації (злиття/ приєднання/ виділення) Заставодавця (ПАТ «УПБ»), Заставодержатель (ПАТ «Авант-Банк») в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до Боржників за кредитними договорами/ договорами застави/ договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором. Набуття Заставодержателем всіх прав та обов'язків Кредитора (Заставодавця) до Боржників за кредитними договорами/ договорами застави/ договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором не потребує укладення Договору Заставодержателя з Заставодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Таким чином, 28 травня 2015 року ПАТ «Авант-Банк» скористалося правом відступлення на свою користь майнових прав за Договором застави № 219, у зв'язку з настанням передбаченої п. 4.6. Договору застави № 219 відкладальної умови (одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено Основним зобов'язанням), та набуло всіх прав та обов'язків кредитора за Договором № 427, боржником за яким виступає ТОВ «ФАРМХІМ».

Оскільки сторони в пункті 5.3. договору застави домовились про відступлення заставодавцем права вимоги, що витікає з заставленого права, на користь заставодержателя, зокрема в разі невиконання заставодавцем хоча б одного із зобов'язань, передбачених кредитним договором, заставлене за договором застави право вимоги вважається відступленим заставодержателю без необхідності укладання будь-яких додаткових договорів між сторонами щодо такого відступлення.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним судом України у Постанові від 24.10.2011 року по справі № 16/041-10.

Таким чином, перехід прав кредитора у зобов'язанні до поручителя, у випадку виконання ним зобов'язання, забезпеченого порукою, прямо передбачений законодавством (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України), що в свою чергу, не співвідноситься з положеннями пункту 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким закріплено таку умову нікчемності правочину, як надання кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Крім того, права поручителя, передбачені ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України, не є перевагами (пільгами) в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Матеріали справи, зокрема, платіжне доручення № 155 від 13.07.2015 року про сплату 15 111,19 доларів США, свідчать про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором № 427.

ПАТ «Авант - Банк» також надав довідку про те, що по кредитній угоді № 427 від 17.03.2011 року у Банку відсутні претензії в зв'язку з повним погашенням відповідачем заборгованості.

Договір застави № 219 від 28 травня 2015 року з підстав, зазначених позивачем, не є нікчемними.

Слід зазначити, що позивач просить суд стягнути з відповідача 1 407 326, 57 доларів США, тоді як розрахунок суми заборгованості не відповідає стану розрахунків між сторонами.

Зокрема, в вимозі від 31.07.2015 року зазначено, що з 02.06.2015 року відповідач порушує умови договору про відкриття кредитної лінії № 427 та просить погасити саме 15 703,50 доларів США, з яких 9993,86 доларів США заборгованості по строковому кредиту, 105,42 доларів США заборгованості по строкових процентах, 5060,09 доларів США заборгованості по прострочених процентах, 544,13 доларів США заборгованості по пені.

Згідно зі статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, матеріали справи свідчать про повне погашення кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 427 від 17.03.2011 року та сплату нарахованих процентів.

Позиція позивача, щодо нікчемності договорів не може бути судом покладена в основу рішення, оскільки твердження позивача про нікчемність договорів не достатньо для визначення його таким, адже воно нівелюється, в даному випадку, протилежним твердженням відповідача про дійсність, посилаючись на здійснення сплати заборгованості.

При цьому, позивач зазначає, що з боку поручителя відбулось дострокове фіктивне погашення заборгованості за кредитним договором. Але позивачем не надані докази звернення до відповідних органів з заявою з приводу фактів порушення законності.

Також судом взято до уваги те, що виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором поруки № 427-2 та сплати на користь позивача 1 350 000,00 доларів США відповідно до платіжного доручення № 1 від 28.05.2015 року та 15 111,19 доларів США за платіжним дорученням № 155 від 13.07.2015 року про сплату відповідачем сприяла зменшенню факторів, що зумовили неплатоспроможність банку.

Слід вказати, що в матеріалах справи відсутні документи, як це вимагає ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які підтверджують делегування Фондом повноважень Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Український професійний банк» Пантіній Л.О. на виявлення договорів, які встановлює уповноважена особа Фонду на підставі даних пунктів ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що ставиться в залежність від того чи виникають у банку, при вчинені правочину, зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до вказаного Закону (п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону), а також чи було надано окремі переваги (пільги) виключно кредиторам банку під час вчинення правочину (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 22 .1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, що діяла на момент звернення позивача з позовом до суду , від сплати судового збору звільняється уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно абз. 2 пункту 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»№ 7 від 21.02.2013 року, у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.01.2016 року.

Головуючий суддя Н.П. Лугова

Судді Л.А. Костенко

І.В. Зайцева