РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа № 910/27889/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Інституту фізики Національної академії наук України до товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДЕНТ» про стягнення 837567,25 грн, за участю представників сторін:

від позивача: Федосенко А.В. (довіреність від 03.11.2015 № 60/8-763);

від відповідача: Кириченко О.С. (довіреність від 18.11.2015 № 13/15),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернувся Інституту фізики НАН України з позовом до ТОВ «СТУДЕНТ», яким заявлено вимогу про стягнення з останнього заборгованості в сумі 1006932,74 грн, з яких: 765331,06 грн - орендна плата з урахуванням індексу інфляції; 24757,94 грн - відшкодування витрат на опалення; 216843,74 грн - пеня.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобов'язання за договором оренди нерухомого майна від 01.05.2012 № 0-1/12.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, 16 листопада 2015 року подав до суду відзив, яким позовні вимоги відхилив у повному обсязі, оскільки вони документально не підтверджені, а також позивачем не дотримано досудового врегулювання спору.

У судовому засіданні 18 листопада 2015 року представником відповідача заявлено клопотання від 18.11.2015 № 76/15 про припинення провадження у справі в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК, оскільки, на думку позивача, спір у даній справі вирішено судом у господарській справі № 910/7743/14.

Також у вказаному судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання від 18.11.2015 № 80/15 про зобов'язання позивача здійснити перерахунок пені та штрафів у зв'язку із закінчення строку позовної давності.

До суду 26 листопада 2015 року надійшов додатковий відзив від 25.11.2015 № 87/15, у якому відповідач зазначає, що за період часу з червня 2014 року по квітень 2015 року заборгованість за орендною платою становить 493564,10 грн. Щодо неустойки відповідач зазначив, що вона не підлягає нарахуванню у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Також 26 листопада 2015 року до суду надійшло клопотання відповідача від 25.11.2015 № 89/15 про стягнення суми боргу з урахуванням зменшення суми та нарахованої пені та про надання розстрочки виконання судового рішення. Відповідач просить суд зменшити розмір пені у зв'язку із неплатоспроможністю ТОВ «СТУДЕНТ», яка виникла внаслідок зниження позитивних економічних результатів та прибутків, що пов'язане із погіршенням загальної економічної ситуації в Україні. Також відповідач зазначає, що має перед позивачем заборгованість, яка встановлена рішенням господарського суду у справі № 910/7743/14, яке перебуває на виконанні Державної виконавчої служби України. Як вказує відповідач, виконавчою службою накладено арешт на його майно та поточний рахунок і усі грошові кошти, які надходять на рахунок, перераховуються позивачеві у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості виконувати свої грошові зобов'язання. Крім того, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі, обґрунтовуючи це своїми фінансовими результатами за 2015 рік та загальною вартістю своїх основних фондів товариства.

У судовому засіданні 30 листопада 2015 року представником позивача надано суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивачем заявлено до стягнення 767439,51 грн, з яких: 614272,16 грн - орендна плата з урахуванням індексу інфляції; 24757,94 грн - опалення; 105987,59 грн - пеня; 5998,21 грн - штраф; 16423,61 грн - 3 % річних.

Суд з приводу заяви позивача від 30.11.2015 зазначає, що вона судом не приймається в частині позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу та 3 % річних, оскільки такі вимоги позивачем у позові не заявлялися, а згідно з протоколом судового засідання від 18.11.2015 суд у даному засіданні перейшов до розгляду справи по суті, що в розумінні ч. 4 ст. 22 ГПК унеможливлює зміну предмета позову.

03 грудня 15 року до суду надійшов разом із супровідним листом від 01.12.2015 № 96/15 відзив, підписаний директором ТОВ «СТУДЕНТ», у якому відповідач зазначив, що визнає позов на суму 493564,10 грн, з яких: 468806,16 грн - заборгованість по орендній платі та 24757,94 грн - за комунальними платежами, та акт звірки боргу станом на 01.12.2015.

У судовому засіданні 07 грудня 2015 року представником позивача надано суду заяву від 07.12.2015 про зміну розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 887221,18 грн, з яких: заборгованість по орендній платі в сумі 522695,63 грн; втрати від інфляції в сумі 218939,41 грн; опалення в сумі 24757,94 грн; пеня в сумі 100305,80 грн; штраф в сумі 5938,13 грн; 3 % річних в сумі 14584,19 грн.

Також у вказаному судовому засіданні представником позивача заявлено суду клопотання про зменшення позову в частині основної заборгованості до 493564,10 грн.

Отже, заява позивача від 07.12.2015, яка розцінюється судом як збільшення позовних вимог, приймається і задовольняється судом частково, оскільки, як зазначалося судом вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу та 3 % річних у позові не заявлялися, а також предмет спору до початку розгляду судом справи по суті не змінювався, як того вимагає припис ч. 4 ст. 22 ГПК.

Щодо клопотання позивача про зменшення позову в частині основної заборгованості суду зазначає, що воно судом задовольняється, оскільки відповідає вимогам, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК.

Таким чином, ціна позову складає 837567,25 грн, з яких: заборгованість по орендній платі в сумі 493564,10 грн; втрати від інфляції в сумі 218939,41 грн; опалення в сумі 24757,94 грн; пеня в сумі 100305,80 грн.

У судовому засіданні 07 грудня 2015 року судом оголошено перерву до 12 січня 2016 року.

Ухвалою від 07.12.2015 суд продовжив строк розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 69 ГПК, на підставі клопотання представника відповідача від 07.12.2015.

22 грудня 2015 року до суду разом із супровідним листом від 18.12.2015 № 102/15 надійшли клопотання про розстрочку виконання рішення суду № 98/15 та про зменшення штрафних санкцій № 99/15. Вказані клопотання мотивовані погіршенням фінансових результатів відповідача з 2013 року і по даний час у зв'язку із зменшенням попиту на продукцію відповідача, фінансовою та соціальною нестабільністю в країні, коливанням курсу валют, що негативно вплинуло на ціну основних виробничих матеріалів підприємства. Як зазначає відповідач, наведені обставини вплинули на своєчасність погашення поточних фінансових зобов'язань підприємства, зокрема й на грошове зобов'язання зі сплати орендної плати. Відповідач також посилається на наявне рішення суду у справі № 910/7743/14, яке перебуває на примусовому виконанні, за яким існує у відповідача заборгованість в сумі 161709,59 грн. Поряд із цим відповідач зазначає, що все його майно покриє його заборгованість перед позивачем лише частково. Враховуючи наведені обставини, відповідач просить суд задовольнити вказані клопотання та розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на 10 місяців.

06 січня 2016 року до господарського суду надійшли письмові заперечення позивача проти клопотань відповідача про розстрочку виконання рішення та зменшення розміру штрафних санкцій. Позивач зазначає, що він є бюджетною установою, яка згідно з ч. 4 ст. 16 Бюджетного кодексу України не має права надавати кредит, яким, на думку позивача, є розстрочення виконання рішення суду. Також позивач вважає, що відсутні підстави у розстрочці виконання рішення суду, оскільки відповідачем не виконано попереднє рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач виконає умови розстрочки. Щодо зменшення штрафних санкцій позивач зазначив, що грошові кошти від санкцій зараховують до державного бюджету, а тому зменшення призведе до втрат бюджету України.

У судовому засіданні 12 січня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між Інститутом фізики НАН України, як орендодавцем, та ТОВ «СТУДЕНТ», як орендарем, укладено договір оренди від 01.05.2012 № О-1/12 нерухомого майна та/або іншого індивідуально визначеного майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємств НАН України (далі - договір оренди).

Відповідно до предмета договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, яке перебуває на балансі орендодавця, розміщене за адресою: 03028, м. Київ, проспект Науки, 46. Перелік приміщень, які передаються у користування визначено в п. 1.1 договору оренди.

Строк договору оренди встановлено з 01 травня 2012 року до 31 грудня 2012 року включно (п. 10.1 договору).

На виконання умов договору оренди позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування приміщення, які є об'єктом оренди за договором, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.05.2012.

Додатковими угодами від 25.12.2012 № 1, від 25.12.2013 № 2 та від 25.12.2014 № 4 строк дії договору оренди було продовжено до 31 грудня 2013 року, до 31 грудня 2014 року та до 30 квітня 2015 року відповідно.

Крім того, на підставі додаткової угоди від 25.12.2013 № 2 та від 25.12.2014 № 3 зменшено площу орендованих приміщень та повернуто відповідачем позивачеві приміщення загальною площею 1628,2 м2, що підтверджуються актом від 01.08.2013.

Пунктом 3.1 договору оренди сторони погодили розмір орендної плати та встановили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995 № 786 зі змінами.

Згідно з п.п. 3.2-3.4 договору оренди нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна пата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Як вбачається з п. 3.1 договору оренди, крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по розрахункам орендодавця: відшкодування комунальних платежів, відшкодування податку за землю, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

У відповідності наведеного пункту договору оренди між сторонами було укладено договори про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.05.2012 № К-1/12, від 01.01.2013 № К-1/13 та від 01.01.2014 № К-1/14 (далі - договори відшкодування витрат) зі строком дії до 31 грудня 2012 року, 31 грудня 2013 року та 31 грудня 2014 року відповідно.

За умовами договорів відшкодування витрат балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт орендованих відповідачем приміщень, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної площі в Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих орендодавцем.

Відповідно до п.п. 2.2.3 договорів відшкодування витрат орендар зобов'язується не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, отримати рахунки та внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю), за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відповідної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодовувати податок за землю.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Судом встановлено, що згідно з актами прийому-передачі нежитлових приміщень від 01.10.2013, від 01.07.2014 та від 30.04.2015 відповідач передав, а позивач прийняв об'єкти оренди, передбачені договором у повному обсязі.

Спір між сторонами даної справи виник внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди та договорами відшкодування витрат у період часу червня 2014 року по квітень 2015 року включно, відповідач не оплатив орендну плату за вказаний спірний період в сумі 468806,16 грн та комунальні послуги (опалення) на суму 24757,94 грн. Таким чином, загальна суму основної заборгованості складає 493564,10 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення вказаних сум заборгованості, а також пеню та втрати від інфляції.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України). Аналогічні правила встановлені в ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів належного виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди та договорами відшкодування витрат у спірний період матеріали справи не містять.

Як зазначалося вище, відповідач в особі директора визнав позов в частині основного боргу в сумі 493564,10 грн повністю.

Частиною 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що такі дії відповідача як визнання позову не суперечать законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Також відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність обставин даної справи і норми матеріального права, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 493564,10 грн у повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наведених норм слідує, що за порушення суб'єктом господарювання, зокрема, грошового зобов'язання останній зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню, якщо такий вид забезпечення передбачений договором або законом, яка нараховується за кожен день прострочення у межах шестимісячного строку, якщо іншого не передбачено договором або законом.

Так, пунктом 3.7 договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 2.2.3 договору від 01.01.2014 № К-1/14 при несвоєчасному внесенні плати орендар зобов'язаний сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми наданих послуг за кожний день прострочення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи наведені норми права, умови договорів та обставини даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та втрат від інфляції, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними.

Однак, суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його невірним, оскільки вказана санкція нарахована за прострочення сплати орендної плати у серпні, жовтні 2014 року, січні, лютому, березні 2015 року та за прострочення сплати комунальної послуги у вигляді опалення із порушенням припису ч. 6 ст. 232 ГК України. За розрахунками суду (наведено далі по тексту) сума пені за прострочення сплати орендної плати за вказані місяці складає 46934,40 грн, а за опалення - 3512,72 грн.

Розрахунки пені, здійснені позивачем за прострочення сплати орендної плати у червні, липні, вересні, листопаді, грудні 2014 року та у квітні 2015 року судом визнано вірними. Так, за вказаними розрахунками позивача пеня складає 42517,04 грн.

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає задоволенню, складає 92964,16 грн.

Розрахунок пені за прострочення сплати орендної плати.
місяцьСума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУНБУ в деньСума пені за період прострочення
серпень 201418802.4506.10.2014 - 12.11.20143812.5000 %0.068 %*489.38
18802.4513.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*1226.02
18802.4506.02.2015 - 20.02.20151519.5000 %0.107 %*301.35
18803.1606.10.2014 - 12.11.20143812.5000 %0.068 %*489.40
18803.1613.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*1226.07
18803.1606.02.2015 - 20.02.20151519.5000 %0.107 %*301.37
жовтень 201419498.7501.11.2014 - 12.11.20141212.5000 %0.068 %*160.26
19498.7513.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*1271.43
19498.7506.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*541.69
19498.7504.03.2015 - 20.04.20154830.0000 %0.164 %*1538.53
19499.4601.11.2014 - 12.11.20141212.5000 %0.068 %*160.27
19499.4613.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*1271.47
19499.4606.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*541.71
19499.4604.03.2015 - 20.04.20154830.0000 %0.164 %*1538.59
січень 201520956.6701.02.2015 - 05.02.2015514.0000 %0.077 %*80.38
20956.6706.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*582.19
20956.6704.03.2015 - 20.07.201513930.0000 %0.164 %*4788.46
20957.3801.02.2015 - 05.02.2015514.0000 %0.077 %*80.38
20957.3806.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*582.21
20957.3804.03.2015 - 20.07.201513930.0000 %0.164 %*4788.62
лютий 201521605.0501.03.2015 - 03.03.2015319.5000 %0.107 %*69.25
21605.0504.03.2015 - 20.08.201517030.0000 %0.164 %*6037.58
21605.7701.03.2015 - 03.03.2015319.5000 %0.107 %*69.26
21605.7704.03.2015 - 20.08.201517030.0000 %0.164 %*6037.78
березень 201522751.0801.04.2015 - 27.08.201514930.0000 %0.164 %*5572.46
22751.0828.08.2015 - 20.09.20152427.0000 %0.148 %*807.82
22751.7801.04.2015 - 27.08.201514930.0000 %0.164 %*5572.63
22751.7828.08.2015 - 20.09.20152427.0000 %0.148 %*807.84
46934,40
Розрахунок пені за прострочення сплати комунальної послуги у вигляді опалення.
листопад 20143174,2201.02.2015-20.05.2015
3174.2201.02.2015 - 05.02.2015514.0000 %0.077 %*12.18
3174.2206.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*88.18
3174.2204.03.2015 - 20.05.20157830.0000 %0.164 %*407.00

грудень 20147084,6201.02.2015-20.06.2015
7084.6201.02.2015 - 05.02.2015514.0000 %0.077 %*27.17
7084.6206.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*196.82
7084.6204.03.2015 - 20.06.201510930.0000 %0.164 %*1269.41

січень 20158607.4001.06.2015 - 20.07.20155030.0000 %0.164 %*707.46

лютий 20155673.2701.06.2015 - 20.08.20158130.0000 %0.164 %*755.40

березень 2015272.4901.06.2015 - 27.08.20158830.0000 %0.164 %*39.42
272.4928.08.2015 - 20.09.20152427.0000 %0.148 %*9.68
3512,72

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 218939,41 грн суд зазначає, що така вимога є правомірною, а тому підлягає задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню частково, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відносно заяв відповідача про розстрочку виконання рішення суду та зменшення розміру пені суд зазначає таке.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як встановлено ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, як передбачено п. 6 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

За змістом п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі - Пленум) підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 42 та ч. 2 і ст. 218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

Так, як встановлено судом, відповідач у спірний період і по даний час не здійснив на користь позивача жодної оплати орендної плати, а комунальну послугу (опалення) відшкодував лише у розмірі 54,06 грн. Також суд бере до уваги той факт, що рішенням у справі № 910/7743/14 було стягнуто з відповідача заборгованість з аналогічних підстав, але період, який передує спірному у даній справі, однак вказане рішення не виконано до даного часу, у той час, коли суд розстрочив виконання рішення у справі № 910/7743/14.

З наведеного слідує, що така обставина як невиконання відповідачем його грошового зобов'язання протягом тривалого часу порушує матеріальні інтереси позивача, який є державною організацією.

Суд також відзначає, що відповідачем не доведено і документально не підтверджено факту вжиття відповідачем будь-яких заходів, спрямованих на належне виконання своїх грошових зобов'язань за договорами.

При цьому, суд не вважає, що звичайні умови здійснення господарської діяльності боржником (низька прибутковість) є тією виключною та надзвичайною обставиною, яка дає підстави для зменшення пені або розстрочення виконання рішення.

При цьому, суд не вважає, що сума пені (92964,16 грн) не є надмірно великою, порівняно із сумою основної заборгованості (493564,10 грн), оскільки остання сума перевищує суму пені у 5,3 рази.

Таким чином, виходячи з аналізу обставин наведених відповідачем у заяві, з урахуванням норм матеріального права суд та виходячи з правової позиції Пленуму Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяв відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі та зменшення розміру пені, оскільки підстави, вказані боржником у вказаній заяві, не є тими виключними та вагомими, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Отже, виходячи зі сукупності наведених вище обставин, суд вважає, що заява відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/24505/13 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДЕНТ» (03680, м. Київ, проспект Науки, будинок 46; ідентифікаційний код 22961817) на користь Інституту фізики Національної академії наук України (03680, м. Київ, проспект Науки, будинок 46; ідентифікаційний код 05417302) основну заборгованість в сумі 493564,10 (чотириста дев'яносто три тисячі п'ятсот шістдесят чотири) грн 10 коп.; пеню в сумі 92964,16 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) грн 16 коп.; втрати від інфляції в сумі 218939,41 (двісті вісімнадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн 41 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 12082,02 (дванадцять тисяч вісімдесят дві) грн 02 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 січня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань