донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.01.2016 справа №908/4225/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1Л ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши апеляційну скаргу за участю представників сторінка від позивача відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування , м. Київ Не зявились Не зявились
на рішення господарського судуЗапорізької області
від05.10.2015 р.
у справі№908/4225/15 (суддя Кагітіна Л.П.)
за позовом до про Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування, м.Київ Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта-Січ, м.Запоріжжя стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11193,87 грн.

ВСТАНОВИВ:
До господарського суду Запорізької області звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (м. Київ) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (м. Запоріжжя) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 193,87 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону «Про страхування», норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів». Вказував, що відповідно до наведених норм права до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вважає, що в даному випадку відповідальним по відшкодуванню збитків є Публічне акціонерне товариство «СК «Оранта-Січ», як страховик, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6402287.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.10.2015 року у справі № 908/4225/15 (суддя Кагітіна Л.П.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем у справі подана апеляційна скарга, у якій заявник просить скасувати судове рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У звязку з находженням у відпустці судді Мартюхіної Н.О. на підставі ч.5 ст.26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.10.1, 17 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду, затверджених рішенням загальних зборів суддів від 23.06.2015р., розпорядженням секретаря першої судової палати від 08.12.15 р. №04-08/1177/15 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Будко Н.В.,Малашкевич С.А.

Сторони у судове засідання не зявились. Від них надійшло клопотання про розгляд скарги без участі їх представників.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

19.08.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Страховиком, позивачем у справі) та ОСОБА_4 (Страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, що є предметом застави, №2083/14-Тз/ЗП1 (надалі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки Тоyota, д.н.з. № НОМЕР_1, що належить Страхувальнику.

Одним із передбачених договором страхування страхових випадків є пошкодження транспортного засобу (ТЗ) внаслідок ДТП. Згідно з п. 16.1. Договору страхування, строк його дії - з 21.08.2014 р. по 20.08.2015 р.

Відповідно до довідки № 10/10-234 від 16.04.2015 р. ВДАІ Запорізького МУ ГУМВС в Запорізькій області, 06.04.2015. на вул. Олімпійська, 22-А в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Тоyota, д.н.з. № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та вантажного автомобіля зі спецкузовом ГАЗ ZHGT250-7, д.н.з. № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, яка призвела до пошкодження застрахованого автомобіля Тоyota.

У звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору №2083/14-Тз/ЗП1 від 19.08.2014 р., страхувальник 06.04.2015 р. звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП відповідно до умов договору страхування та норм чинного законодавства України визнана позивачем страховим випадком, про що 08.04.2014 р. складено страховий акт за № 2083/14-Тз/ЗП1-3, відповідно до якого позивач визнав розмір нанесеної страхувальнику майнової шкоди у сумі 12 193,87 грн.

Відповідно до Рахунку № СОР-К-00617 від 08.04.2015р. ПП ОСОБА_7 та калькуляції до нього експерта ОСОБА_8, фактична загальна вартість виконаних робіт з відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Тоyota, д.н.з. № НОМЕР_3, склала 12193,87 грн.

На виконання умов договору страхування на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, страхового акту та розрахунку суми відшкодування, позивач здійснив на користь Страхувальника виплату страхового відшкодування в розмірі 12193,87 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 14459 від 10.04.2015 р. Страхова сума сплачена безпосередньо за відновлювальний ремонт на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_7

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2015 р. у справі №3333/2418/15п водія автомобіля ГАЗ 32214, д.н.з АР 1276 АС ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні 06.04.2015 р. правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 32214, д.н.з АР 1276 АС КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обл. ради, та відповідно, водія ОСОБА_6, визнаного винним у правопорушенні, на момент ДТП, була застрахована відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта-Січ» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6402287 (станом на 06.04.2015 р. діючий).

Відповідно до зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Сума позову визначена з урахуванням 1000 грн. франшизи.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, господарський суд, враховуючи правову позицію, викладену у постанові судових палат у цивільних і господарських спорах Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13, виходив, зокрема, з того, що правовідносини, у спорі, що розглядається, за своєю правовою природою є заміною кредитора у зобовязанні, що передбачено п. 4 ст.512 ЦК України, і до позивача перейшли права в обсязі, належному первісному кредитору (потерпілому в ДТП). Виходячи з викладеного, страхова виплата має проводиться відповідачем в порядку та у строки, визначені Законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Пунктом 35.1 ст.35 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Законом передбачений також порядок її розгляду та строк виплати такого відшкодування.

З відповідною заявою позивач до відповідача не звертався. Отже, строк виплати страхового відшкодування відповідачем не настав.

Позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, вказував, що він отримав право вимоги потерпілої особи після виплати страхового відшкодування і не зобовязаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Також звертав увагу, що у момент укладення договору обовязкового страхування страховик приймає на себе зобовязання відповідати перед невизначеним колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто, приймає на себе ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Так, у рішення Конституційного Суду України зазначено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Господарський суд дійшов до висновку, що зі змісту вищенаведеного вбачається, що позивач має право на звернення до суду. Вказане право ПАТ «СК «Арсенал Страхування» реалізовано шляхом подання позову про відшкодування шкоди, за яким порушено провадження і розглянутий спір.

При цьому, господарський суд «звертає увагу на те, що вказане рішення Конституційного Суду України не визначає момент, з якого суб'єктивне право позивача є порушеним відповідачем та не регулює питання матеріального права в частині настання строку виконання грошового зобовязання».

«Визначення законом чи погодження сторонами договору строку настання зобовязання не свідчить про встановлення досудової процедури вирішення спору, а подача позову не може змінювати встановлений строк виконання цивільно-правового зобовязання».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про ненастання строку виконання відповідачем своїх зобовязань, а відтак і не порушення відповідачем прав позивача.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається. Позивач - страхова компанія - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, отримав від страхувальника право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія ОСОБА_6

Таким чином, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», оскільки за договором страхування відповідальності останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Разом із тим за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі - ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами, у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову на тій підставі, що страхова компанія-позивач не звернулася до страхової компанії-відповідача із заявою в порядку п. 35.1 ст. 35 Закону «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», є помилковим.

Вищевказана правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 року у справі № 3-165гс14 по аналогічному спору, яка відповідно до приписів ст.111-28 ГПК України повинна бути врахована при вирішенні спору, що розглядається.

У відзиві на позовне заяву відповідач вказував на необхідність розрахунку страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу, оскільки застрахований транспортний засіб був учасником ДТП до останнього страхового випадку (2009, 2012рр). Цей довід судовою колегією Донецького апеляційного господарського суду до уваги не прийнятий, оскільки відповідачем не надано доказів наявності на застрахованому транспортному засобі слідів відновлюваного ремонту або пошкоджень у вигляді деформації (в матеріалах справи вони відсутні), з урахуванням того, що саме дані ознаки є підставою для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу відповідно до п.7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду Держмайна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092. Доказами, якими відповідач підтверджує позицію стосовно нарахування коефіцієнту зносу є довідки ВДАІ, в яких зазначено, що пошкоджений транспортний засіб був учасником ДТП раніше. Проте, дані довідки не містять інформації про те, які пошкодження були завдані транспортному засобу та чи піддавався транспортний засіб ремонту. Таким чином, вказані довідки (а.с. 107, 108) не є належними доказами по справі.

Враховуючи вищевказане, рішення господарського суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.33,49,82-84,99,101-103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 ГПК Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.10.2015 року у справі № 908/4225/15 скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (69104, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 16) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б.154, , р/р 9688 в АТ «ОТР Банк», МФО 300528) 11 193 (одинадцять тисяч сто девяносто три) гривень 87 копійок відшкодування витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (69104, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 16) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Боррщагівська, б.154, , р/р 9688 в АТ «ОТР Банк», МФО 300528) 3 836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 70 коп. витрат, повязаних зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Накази видати господарському суду Запорізької області.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим: 1-позивачу,1-відповідачу,1-у справу,1-ДАГС,1-ГСЗО