РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/28011/15 12.01.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Система"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР-ЕЛЕКТРИК"

про стягнення 18 487,50 грн.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кубік Б.В. за довіреністю № б/н від 11.09.2015 р.;

від відповідача: Морозов О.В. за довіреністю № б/н від 06.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Система" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР-ЕЛЕКТРИК" стягнення 18 487,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.11.2015 р.

13.11.2015 р. до суду через відділ діловодства від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2015 р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів та у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та неподанням сторонами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 07.12.2015 р.

В судовому засіданні 07.12.2015 р. оголошено перерву до 12.01.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2016 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 12.01.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Система" (Покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІР-ЕЛЕКТРИК" (Постачальник, відповідач) укладено правочин у спрощений спосіб, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №13/09 від 12.09.2014 р., відповідно до якої Постачальник поставив, а Покупець оплатив вартість Джерела безперебійного живлення APS IR6000W (6048 DC48V) в розмірі 16 807,50 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 207, 208 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (ст. 673 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. (ст. 268 Господарського кодексу України).

Як на підставу заявлених вимог у даній справі позивач посилається на те, що придбаний у відповідача товар за видатковою накладною №13/09 від 12.09.2014 р., має суттєві недоліки, що унеможливлюють його використання за призначенням.

15.06.2015 р. вказаний товар було передано відповідачу на ремонт, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом прийому-передачі агрегату в ремонт.

06.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією вих. №06/07/2015-02 про необхідність забезпечення гарантійного ремонту, яка була залишена без відповіді та задоволення зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

В п. п. 7, 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 506 від 11.04.2002 р. «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» зазначено, що необхідна, доступна та достовірна інформація про товари, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, доводиться виробником (продавцем) до відома споживача в експлуатаційних документах, що додаються виробником до товару. В експлуатаційних документах зазначаються, зокрема: найменування товару; найменування нормативних документів, вимогам яких повинен відповідати товар (у тому числі іноземного походження); основні споживчі властивості товару; заводський номер товару; дата виготовлення товару; гарантійні зобов'язання виробника (продавця), у тому числі гарантійний термін зберігання та гарантійний термін експлуатації товару; правила та умови ефективного і безпечного використання товару; термін служби (придатності) товару, відомості про дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та адреса виробника і підприємства, яке виконує його функції щодо виконання вимог споживача, а також проводитиме гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійну заміну; інформація стосовно товару, який за певних умов може справляти небезпечний вплив на життя, здоров'я і майно споживача, та про можливі наслідки такого впливу. Гарантійні зобов'язання зазначаються виробником (продавцем) у гарантійному талоні за формою N 1-гарант і N 2-гарант (додатки 2 і 3) або в іншому експлуатаційному документі у розділі "Гарантійні зобов'язання виробника".

Як зазначає позивач, гарантійний термін на придбаний ним товар відповідно до гарантійного талону №0900 становить 24 місяці та, оскільки відповідачем придбаний товар відремонтовано не було, вимагав від останнього повернути вартість товару, також сплатити неустойку у розмірі 1 680,75 грн., нараховану на підставі ст. 8 закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на неналежне заповнення гарантійного товару та недоведеність наявності гарантійних причин виходу товару з ладу.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази (наприклад, експертний висновок) наявності несправності товару, які виникли з вини продавця, що зумовлює здійснення гарантійного ремонту або повернення сплачених грошових коштів за товар неналежної якості.

За таких обставин, твердження позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості товару, а також неустойки, являються недоведеними та необґрунтованими.

У той же час, суд критично ставиться до доводів відповідача про неналежність гарантійного талону, оскільки останній, зокрема, надруковано на фірмовому бланку відповідача, а також має зазначений гарантійний строк, назву, марку товару, дату продажу. Також, у матеріалах справи міститься копія видаткової накладної № 13/09 від 12.09.2014 р., дата якої співпадає з датою продажу товару, зазначеною в гарантійному талоні, та яка скріплена печаткою підприємства відповідача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язок щодо заповнення гарантійного талону покладається на продавця.

Посилання позивача на норми закону України «Про захист прав споживачів» відхиляються судом, оскільки відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 названого закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, тоді як сторонами договору та відповідно учасниками судового процесу є юридичні особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази придбання позивачем у відповідача товару саме неналежної якості, що б надавало право позивачу вимагати, відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України повернення сплаченої за товар суми.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав з інших підстав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Система" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР-ЕЛЕКТРИК" про стягнення 18 487,50 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.01.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна