14 січня 2016 року Справа № 913/1180/15
Провадження № 24/913/1180/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир", м. Луганськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 47 793 грн. 44 коп.
Суддя господарського суду Луганської області Рябцева О.В.
Секретар судового засідання-помічник судді Гудей Н.Ф.
у засіданні брали участь:
від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю від 01.11.2015 б/н;
від відповідача представник не прибув.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир" 10.12.2015 звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення основного боргу за договором на виконання робіт від 17.10.2014 № 140-14/ШУЯ-РА в сумі 30 611 грн. 66 коп., пені в сумі 10 561 грн. 02 коп., 3% річних в сумі 868 грн. 03 коп., інфляційних втрат в сумі 10 815 грн. 40 коп., всього 52 856 грн. 11 коп.
На обґрунтування заявленої вимоги позивач вказує, що за договором на виконання робіт від 17.10.2014 № 140-14/ШУЯ-РА виконав роботи за темою: Контроль за дотриманням нормативів гранично-допустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферу від стаціонарних джерел ВП "Шахтоуправління Ясенівське" ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" на загальну суму 30 611 грн. 66 коп., за які відповідач у встановлений договором строк не розрахувався, у звязку з чим утворився борг. За прострочення грошового зобовязання відповідачу відповідно до п. 5.2 договору нараховано пеню в сумі 10 561 грн. 02 коп. за період з 27.01.2015 по 08.12.2015, а відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних сумі 868 грн. 03 коп. за період з 27.01.2015 по 08.12.2015 та інфляційні втрати в сумі 10 815 грн. 40 коп. за період з лютого по жовтень 2015 року включно.
Ухвалою суду від 10.12.2015 порушено провадження у справі № 913/1180/15, розгляд справи призначений на 22.12.2015 та витребувано від сторін необхідні документи для вирішення спору по суті.
Відповідач на порушення ухвали суду від 10.12.2015 відзив на позовну заяву і витребувані судом документи не надав, у судове засідання не зявився.
Клопотанням від 18.12.2015 № 1-3/946, яке здано до канцелярії суду 21.12.2015, представник відповідача ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи на іншу дату з метою надання доказів, пояснень та підготовки документів на виконання ухвали суду, а також для врегулювання спору між сторонами в добровільному порядку та надання часу для проведення переговорів.
Ухвалою суду від 22.12.2015 розгляд справи відкладено на 14.01.2016 та зобовязано сторін надати витребувані документи.
Представником відповідача до канцелярії суду 11.01.2016 подано клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із тим, що строк дії дозволу на право переміщення осіб з зони проведення антитерористичної операції уповноваженого представника відповідача сплинув 28.12.2015 та станом на дату подання цього клопотання була подана заява про надання нового дозволу.
Дане клопотання судом відхиляється за необґрунтованістю, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів того, що строк дії дозволу сплив, та доказів подання заяви на видачу нового дозволу.
Разом з тим, явка представників сторін не визнавалася судом обовязковою та відповідач не був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи до 28.12.2015, враховуючи й те, що клопотання про відкладення розгляду справи від 18.12.2015 та від 11.01.2016 подавалися до канцелярії суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" нарочно.
У звязку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву справа відповідно до ст. 75 ГПК України розглядається за наявними матеріалами.
Крім того, 12.01.2016 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання в порядку ст.ст. 22, 83 ГПК України про зменшення розміру штрафних санкцій за позовом.
На обґрунтування клопотання відповідач вказує, що у звязку фактичним знаходженням підприємства та його виробничих потужностей в зоні проведення антитерористичної операції, введенням в дію Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" обмежено щодо можливостей з отримання необхідних для безперебійного функціонування підприємства товарно-матеріальних цінностей, а також позбавлено можливості щодо реалізації вугільної продукції, що призвело до важкого економічного стану відповідача. Складнощі у господарській діяльності ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" вплинули на фінансовий стан підприємства, а саме: відповідно до фінансового звіту за 9 місяців 2015 року збитки складають 938 724 000 грн. 00 коп. До того ж кошти на рахунках підприємства відсутні.
Представником позивача в судовому засіданні в порядку ст. 22 ГПК України подана заява про зменшення розміру позовних вимог на суму первісно заявлених пені та 3% річних, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 30 611 грн. 66 коп., пеню в сумі 5 571 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 795 грн. 06 коп., інфляційні втрати в сумі 10 815 грн. 40 коп., всього 47 793 грн. 44 коп. Дана заява не порушує прав відповідача і приймається судом до розгляду. З урахуванням поданої заяви спір вирішується за новою ціною позову.
Представник відповідача проти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій усно заперечив, посилаючись на те, що з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, розмір пені не є надмірно великим, а навпаки зменшився в два рази і складає 5 571 грн. 32 коп. Крім того, підприємство позивача зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1 в зоні проведення антитерористичної операції, що ускладнює здійснення підприємницької діяльності.
Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що 17.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" в особі директора Відокремленого підрозділу "Шахтоуправління Ясенівське" укладено договір на виконання робіт № 140-14/ШУЯ-РА.
Відповідно до п. 1.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" в особі директора Відокремленого підрозділу "Шахтоуправління Ясенівське" відповідач у справі, замовник за договором на виконання робіт, доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир" позивач у справі, виконавець за договором на виконання робіт, приймає на себе зобовязання по виконанню робіт за темою: Контроль за дотриманням нормативів гранично-допустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферу від стаціонарних джерел ВП "Шахтоуправління Ясенівське" ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит".
Згідно п. 2.2 договору оплата за виконані роботи здійснюється за фактом виконання робіт на підставі акту здачі-приймання підписаного обома сторонами, строк відстрочення платежів 90 календарних днів.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами шляхом підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт.
В пункті 5.2 договору сторони домовились, що за порушення строків виконання зобовязання з винної сторони стягується пеня в розмірі 0,1% від суми договору за кожний день прострочки.
Виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується підписаним сторонами договору без зауважень чи заперечень актом здачі-приймання робіт від 28.10.2014. Загальна вартість виконаних робіт згідно із актом складає 30 611 грн. 66 коп.
Відповідач за виконані роботи відповідно до п. 2.2 договору не розрахувався, у звязку з чим з 27.01.2015 утворився борг в сумі 30 611 грн. 66 коп.
Доказів сплати боргу на час прийняття рішення відповідачем не надано.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.
У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Договір від 17.10.2014 № 140-14/ШУЯ-РА, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором підряду.
В силу ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Пунктом 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи підтверджується і не заперечується відповідачем факт отримання робіт і наявність боргу, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 30 611 грн. 66 коп. визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Штрафними санкціями відповідно до ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Позивачем нарахована пеня в сумі 5 571 грн. 32 коп. за період з 27.01.2015 по 27.07.2015, яка підлягає задоволенню в заявленій сумі.
Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.
Статтею 233 ГК України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Підпунктом 3.17.4 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Господарський суд вважає, що вказані відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій безпосередньо впливають на господарську діяльність підприємства відповідача та його фінансовий стан, але слід враховувати такі ж наслідки і для стягувача, який як субєкт підприємницької діяльності зареєстрований і здійснював підприємницьку діяльність у м. Луганську.
Відповідачем в порушення ст. 33 ГПК України не надано доказів своїх доводів, а саме: що виробничі потужності підприємства знаходяться в м. Ровеньки, неможливість отримання товарно-матеріальних цінностей для безперебійного функціонування підприємства, а також неможливість реалізації вугільної продукції та відсутність коштів на рахунках.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлені до стягнення 3% річних в сумі 795 грн. 06 коп. за період з 27.01.2015 по 08.12.2015 та інфляційні втрати в сумі 10 815 грн. 40 коп. за період з лютого по жовтень 2015 року включно, які підлягають задоволенню в заявленій сумі.
Всього підлягає задоволенню 47 793 грн. 44 коп., у тому числі: борг в сумі 30 611 грн. 66 коп., пеня в сумі 5 571 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 795 грн. 06 коп., інфляційні втрати в сумі 10 815 грн. 40 коп.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, в сумі 1218 грн. 00 коп. покладається на відповідача.
У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення 47 793 грн. 44 коп. задоволити у повному обсязі.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, 30/1, ідентифікаційний код 37713861 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська виробничо-екологічна фірма "Зефир", м. Луганськ, вул. Братів Палкіних, 45а, ідентифікаційний код 21762205 (фактична адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова, 6а) борг в сумі 30 611 грн. 66 коп., пеню в сумі 5 571 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 795 грн. 06 коп., інфляційні втрати в сумі 10 815 грн. 40 коп., судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.
3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
4.Повне рішення складено і підписано - 19.01.2016.
Суддя О.В.Рябцева