ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016р. Справа№ 914/4171/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Крапет» лтд», м. Львів

до відповідача: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради,

м. Львів

про: визнання неправомірними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та зобовязати її вжити заходів щодо відновлення і встановлення незаконно демонтованих двох дорожніх знаків «Покажчик напрямку» (п. 5.54 Правил дорожнього руху України) на вул. Богданівській у м. Львові та стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 керівник згідно витягу ЄДР ЮО та ФОП станом на 15.12.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2 дов. №33-вих-26 від 13.01.2015 р.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Крапет» лтд» до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання неправомірними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та зобовязати її вжити заходів щодо відновлення і встановлення незаконно демонтованих двох дорожніх знаків «Покажчик напрямку» (п. 5.54 Правил дорожнього руху України) на вул. Богданівській у м. Львові і стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. ОСОБА_3 від 10.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.12.2015р.

Рух справи відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 11.01.2016 року представник позивача зявився, позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві, вимоги ухвал суду від 10.12.2015 року та від 17.12.2015 року виконав частково.

В судове засідання 11.01.2016 року представник відповідача зявився, проти позову заперечив, із підстав викладених у відзиві (вх. №54775/15 від 17.12.2015 р.) та відзиві з доповненнями на позовну заяву (вх. №772/16 від 11.01.016 р.).

В судовому засіданні 11.01.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оглянувши оригінали документів, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

27 травня 2015 року Відділом комунального господарства Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради без попередження було демонтовано два дорожніх знаки «Покажчик напрямку» (п. 5.54 Правил дорожнього руху) на вул.Богданівській у м.Львові, які інформували про напрям руху до вул. ОСОБА_4 та до фабрики свічок у м.Львові. Вказані дорожні знаки належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Крапет» лтд», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Гайдучка, 5, даним товариством. Як зазначає представник позивача він встановив ці знаки, а також мають погодження від ДАІ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 26 червня 2007 року копії яких додані позивачем до позовної заяви . На думку позивача ці знаки встановлені ним у відповідності до діючого законодавства.та відділу комунального господарства Личаківської райдержадміністрації м. Львова від 06 липня 2007 року.

З відповіді Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від

10.06.2015 за № ЗЗ-вих-1051 на лист позивача з приводу демонтажу вищевказаних дорожніх знаків, нам було повідомлено, що відповідні дорожні знаки були демонтовані на підставі розпорядження міського голови м. Львова

п. Андрія Садового від 19.05.2015р. №167.

Зазначеним розпорядженням встановлено список інформаційних дорожніх знаків,розташованих на території районів м. Львова, які були погоджені директором КП "Адміністративно-технічне управління" як такі, що були самовільно встановлені та підлягають демонтажу, в тому числі під №111 та №112 фабрика свічок на вул. Богданівська (непарна сторона на перетині з вул. ОСОБА_4) та на вул. Богданівська (парна сторона на перетині з вул. ОСОБА_5) (п.5.51 ПДР).

Позивачем 2 червня 2015 року було подано відповідну заяву до Управління транспорту та звязку Львівської міської ради з проханням надати роз'яснення щодо необхідності реєстрації чи отримання різного роду дозволів, рішень та інших нормативних документів від вищевказаного управління на встановлення інформаційно-вказівних знаків, віднесених до знаків типу «Покажчик напряму» (п.5.54 Правил дорожнього руху) та «Попередній покажчик напрямків» (п. 5.51 Правил дорожнього руху) відповідно до Додатку 1 Правил дорожнього руху України, при наявності відповідних погоджень, у відповідь на яку отримано листа від 06.07.2015 року за № 2503в-1052, у якому було зазначено,що ухвалою Львівської міської ради від 19.06.2015 року № 4779 встановленонову адміністративну послугу, що буде надаватись департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради: «Надання дозволу навстановлення дорожніх знаків:інформаційно-вказівних, сервісу, а також знаків, не встановлених чинними стандартами і технічними умовами (в експериментальному порядку)». На виконання даної ухвали

розроблено проект регуляторного акту - рішення виконавчого комітету «Про

затвердження Порядку надання дозволу на встановлення дорожніх знаків: інформаційно-вказівних, сервісу, а також знаків, не встановлених чинними стандартами і технічними умовами (в експериментальному порядку)», який буде винесений на розгляд виконавчого комітету Львівської міської ради після проведення процедури прийняття регуляторного акту.

Позивач зазначає, що пунктом 8.21 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 визначено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Додатком 1 Правил дорожнього руху до інформаційно-вказівних знаків віднесено знак п.5.54 «Покажчик напрямку».

Відповідно до Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» (ДСТУ 4100-2002), а саме п.1 «Цей стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо мові режимів руху на дорогах і вулицях (далі - дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються».

Згідно з п. 10.1.2 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» (ДСТУ 4100-2002) встановлення чи демонтаж дорожніх знаків без узгодження з підрозділами Державтоінспекції МВС України заборонено.

Позивач вважає, що з розпорядження міського голови м. Львова від 19.05.2015р.№167 не вбачається, що демонтаж двох дорожніх знаків «Покажчик напрямку»(п.5.54 Правил дорожнього руху) на вул. Богданівській у м.Львові був погоджений відповідним підрозділом Державтоінспекції МВС України,та не враховано наявності погодження Відділом ДАІ ЛМУ УМВС України у Львівській області та Личаківською районною адміністрацією на встановлення двох дорожніх знаків «Покажчик напрямку»(п.5.54Правил дорожнього руху) на вул. Богданівській у м. Львові, що прямо суперечитьп.10.1.2 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» (ДСТУ 4100-2002). Позивач у позові зазначає, що встановлення двох дорожніх знаків «Покажчик напрямку» (п. 5.54 Правил дорожнього руху) на вул. Богданівській у м. Львові було

погоджене Відділом ДАІ ЛМУ УМВС України у Львівській області та Личаківською районною адміністрацією, чим підтверджується правомірність встановлення цих дорожніх знаків та відповідність їх вимогам відповідного національного стандарту.

При прийнятті рішення про відмову в позові суд виходив з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розпорядження міського голови від 167 від 19.05.15. «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м. Львова» було доручено районним адміністраціям забезпечити демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м.Львова відповідно

до доданого до розпорядження переліку місць розташування знаків. Так, у

Личаківському районі демонтажу підлягало 17 знаків, в т.ч. і два знаки 5.51. з

написом «Фабрика свічок» на вул. Богданівській з парної та непарної сторін на

перетині з вул. ОСОБА_4. На виконання розпорядження міського голови адміністрація забезпечила демонтаж знаків, вказаних у розпорядженні.

Демонтовані два дорожні знаки 5.51.з написом «Фабрика свічок» і є тими ж

самими знаками, які позивач зазначає, як знак 5.54., оскільки інших знаків на цій ділянці дороги із написом «Фабрика свічок» не було.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про дорожній рух» обладнання доріг

технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання належить до компетенції власників доріг. Власник дороги здійснює встановлення дорожніх знаків у відповідності до Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування (ДСТУ 4100-2002), а саме із погодженням з ДАІ. Відповідно до розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженими ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, встановлення плоских дорожніх знаків у м.Львові належить до компетенції департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, який мав в частині дорожніх знаків ті ж самі повноваження і на час встановлення дорожніх знаків у 2007році,що визначено в ухвалі Львівської міської ради №218 від 19.10.2006 року (п.44 розділу XI). Районні адміністрації м.Львова не мали станом на 2007рік і не мають на даний час повноважень надання дозволів на встановлення дорожніх знаків,що підтверджується затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №880 від 23.10.09. переліком адміністративних послуг, які надаються виконавчими органами Львівської міської ради.

Позивач стверджує, що спірні знаки були ним встановлені з дотриманням

законодавства і не є самовільними, оскільки погоджені відділом ДАІ ЛМУ УМВСУ України та відділом комунального господарства Личаківської районної адміністрації. Однак, як вбачається із схеми маршрутного орієнтування Львівської фабрики свічок, що додатні до матеріалів позовної заяви, ДАІ ЛМУ УМВС України у Львівській області погодило встановлення двох знаків 5.54. «Покажчик напряму» із написом «вул.ОСОБА_4. Фабрика свічок із зазначенням напряму руху» з умовою додаткового погодження з власником дороги. Власником дороги є Львівська міська рада, яка делегувала повноваження встановлення плоских знаків департаменту житлового господарства Львівської міської ради. Погодження відділу комунального господарства Личаківської районної адміністрації від 09.07.2007 р. не є і не могло бути підставою для встановлення дорожніх знаків. Згідно з п.44 розділу XI ухвали Львівської міської ради «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» та відповідно до п.5.1.44 Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від27.10.2006р.№1206, до компетенції зазначеного департаменту належали повноваження з організації та здійснення контролю за виконанням робіт з експлуатації плоских дорожніх знаків. Із врахуванням наведеного єдиним органом,який уповноважений визначити необхідність встановлення дорожнього знаку та його встановити або надати вказівку на його встановлення був департамент житлового господарства

Львівської міської ради. Порядок прийняття рішень про встановлення знаків не був визначений в жодному з нормативно-правових актів Львівської міської ради та її виконавчих органів. Одночасно, ні законодавством України, ні нормативно-правовими актами Львівської міської ради не було передбачено надання дозволів власником доріг або уповноваженим ним органом на встановлення дорожніх знаків фізичним особам або юридичним особам публічного права.

19.06.2015 р. Львівською міською радою прийнято ухвалу від 19.06.2015 р.№4779 «Про внесення змін до ухвали від 1903.2015 р. №4412 «Про затвердження переліків адміністративних послуг», в якій визначено,що департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради надає таку адміністративну послугу, як надання дозволу на встановлення дорожніх знаків: інформаційно-вказівних, сервісу, а також знаків, не встановлених чинними стандартами і технічними умовами (в експериментальному порядку).

ОСОБА_3 ЛМР №4412 від 19.06.2015 р. та розпорядження №167 від 19.05.2015 р. Львівського міського голови ОСОБА_6 не оскаржені, не скасовані і не визнані недійсними, а відтак є чинним на даний.

Отже, встановлені позивачем дорожні знаки були самовільними, а тому і демонтованими на виконання розпорядження міського голови з метою впорядкування несанкціонованого встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків на території м.Львова.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000 грн., яка є безпідставною та необгрунтованою, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на

відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистих немайнових прав. Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Тож моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру,що настали у зв'язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності. Позивач не навів жодних обґрунтувань в чому полягає нанесене йому моральна шкода із чого він виходив, визначаючи розмір компенсації.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних

страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їхньої реалізації, ступеня провини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,що мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК). Таким чином, позивач мав довести факт завдання йому шкоди немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вимога позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути виражена в грошовому (матеріальному)вигляді,що передбачено ст. 23 ЦК, в такому розмірі, який може компенсувати завдану позивачеві моральну шкоду.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою ст.1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон повязує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001; № 1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Личаківська района адміністрація ЛМР виконувала розпорядження Львівського міського голови ОСОБА_6 №167 від 19.05.2015 р. «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м. Львова, яке є чиним на даний час. В межах наданих Личаківській районній адміністрації повноважень, остання на виконання розпорядження міського голови №167 від 19.05.2015 р. демонтувала, два дорожні знаки, що встановлені позивачем і йому належать. Отже дії Личаківської районної адміністрації ЛМР були правомірними і її діями не було нанесено жодної моральної шкоди позивачу.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заподіяння позивачу втрат немайнового характеру, у тому числі моральних, а також доказів, що підтверджують розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. згідно позовних вимог.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, представлені докази, надані пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню і в задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст.2, 12, 22, 28, 33,36, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2016 р.

Суддя Долінська О.З.