ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016р. Справа № 914/3974/15

За позовом:Львівської міської ради, м. Львів;
до відповідача-1:Приватного підприємства «Фірма ЛСТ», м. Львів;
до відповідача-2:Приватного підприємства «Мегасвіт», м. Львів;
до відповідача-3:Приватного підприємства «Альфа-Тех», м. Львів;
до відповідача-4:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Оброшине, Пустомитівський р-н, Львівська обл.
про:розірвання договору оренди земельної ділянки від 26.11.2010р.
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 - представник (довіреність №1.7вих-94 від 11.11.2015р.)
від відповідача-1:ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 07.12.2015р.);
від відповідача-2, -3, -4: не з'явилися.

Представнику позивача та відповідача-1 роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

18.11.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Львівської міської ради (надалі - Позивач) до ПП «Фірма ЛСТ», ПП «Мегасвіт», ПП «Альфа-Тех», ФОП ОСОБА_1 (надалі - Відповідачі) про розірвання договору оренди земельної ділянки від 26.11.2010р.

Ухвалою суду від 20.11.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 07.12.2015р. Ухвалою суду від 07.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 11.01.2016р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2010р. між позивачем та відповідачами укладено договір оренди землі, на виконання якого відповідачам в строкове, платне користування було передано для обслуговування будівлі земельну ділянку по АДРЕСА_1 За умовами договору орендарі зобов'язувалися вносити орендну плату за базовий звітний період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів. Однак, всупереч умовам договору відповідач-1 не розрахувався в повному обсязі по орендній платі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 8581,02 грн. Враховуючи те, зобов'язання зі сплати орендної плати відповідачем-1 належним чином не виконуються, позивач просить розірвати договір оренди землі в судовому порядку.

Представник відповідача-1 в судове засідання з'явився, подав для долучення до матеріалів справи копії платіжних доручень про оплату орендної плати за договором. Проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки після порушення провадження відповідач-1 погасив заборгованість в повному обсязі, більше того, ще частина грошових коштів перерахована відповідачем в якості орендної плати за наступний період користування земельною ділянкою. Оскільки заборгованість виникла у зв'язку з складною фінансовою ситуацією (зокрема, зумовленої припиненням замовленням продукції, значної заборгованості перед відповідачем-1 його контрагентами) орендар не мав можливості розрахуватися за орендну плату у строки, визначені договором. Відтак, просив суд не розривати договір оренди землі.

Відповідач-2, -3, -4 явки повноважних представників сторін в судове засідання повторно не забезпечили, вимог ухвал суду не виконали, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомлених відповідача-2, -3, -4 не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2010р. на підставі ухвали Львівської міської ради №3836 від 29.07.2010р. між позивачем та відповідачами укладено Договір оренди землі (надалі - Договір), зареєстрований у Львівській міській раді 26.11.20110р. за №3-1543, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі 3-3 вчинено запис.

Як зазначає в позовній заяві позивач та не заперечувалося жодною зі сторін, на виконання п. 1.1. Договору позивачем було передано, а відповідачами прийнято в строкове, платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 0,2263 га, у тому числі під забудовою 0,2263 га, кадастровий номер НОМЕР_1

Згідно п. 8 Договору, такий укладено на 10 років до 29.07.2020 року.

Об'єкт оренди орендар буде використовувати для громадського харчування, бару, кафе (з реалізацією горілчаних виробів) (положення Розділу 2 Договору).

Відповідно до п. 9, 11 Договору орендна плата впроситься орендарем у формі та розмірі 13167,94 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у такі строки: за базовий звітний період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів.

Пунктом 28 Договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим, в п. 38 Договору сторони погодили, що його дія припиняється, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.

Як вбачається з позовної заяви, станом на момент подання позову за відповідачем-1 існувала заборгованість по орендній платі в розмірі 8581,02 грн., що підтверджується довідкою ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 23.10.2015р. №14310/1303-2300.

Факт несплати відповідачем орендної плати стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про розірвання Договору.

При цьому судом встановлено, що після порушення провадження у справі відповідачем-1 перераховано позивачу в якості орендної плати за Договором 11000,00 грн., а саме 30.11.2015р. - 2000,00 грн., 31.12.2015р. - 4000,00 грн. та 06.01.2016р. - 5000,00 грн., відповідно вказаними грошовими коштами відповідач-1 погасив заборгованість у розмірі 8581,02 грн. та вніс 2418,98 грн. в якості майбутніх орендних платежів за користування орендованою земельною ділянкою, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими квитанціями.

Встановивши наведені обставини справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про розірвання договору слід відмовити, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначено як одну з істотних умов договору оренди землі.

Положеннями ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Так, нормами ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено судом, в порядку, передбаченому положеннями ЦК України, Законом України «Про оренду землі» позивачем на підставі Договору було передано відповідачам в користування орендовану земельну ділянку, а відповідачі зобов'язувалися у строки та порядку, встановленому Договором вносити орендну плату за користування об'єктом оренди.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження у справі відповідач-1 в повному обсязі розрахувався по орендній платі, а також перерахував позивачу грошові кошти в якості авансових платежів за оренду, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату, які знаходяться в матеріалах справи.

В постанові №3-211гс14 від 21.01.2015р. Верховний Суд України висловив обов'язкову до застосування правову позицію, згідно якої погодився із висновком суду касаційної інстанції про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору з підстав заборгованості з орендної плати, оскільки вказана заборгованість була погашена станом на момент винесення рішення судом першої інстанції у справі.

Крім цього, суд бере до уваги те, що згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-75цс13 від 18.09.2013р., істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

В даному випадку суд погоджується з твердженням позивача, що укладаючи Договір оренди, він мав на меті передати відповідачам об'єкт оренди та своєчасно одержувати орендну плату, в розмірі, визначеному Договором. Суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення, заборгованість по оренді була погашена повністю, більше того, відповідачем перераховано грошові кошти в якості авансу в рахунок майбутніх платежів.

Відтак, станом на момент винесення рішення судом, відсутній такий критерій істотного порушення умов договору, як розмір завданої шкоди. А тому за відсутності вказаного критерію, на думку суду, відсутніми є правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору.

Крім цього, суд зазначає, що Договір оренди землі укладався не лише між позивачем та ПП «Фірма ЛСТ» (відповідачем-1), але й з іншими орендарями: ПП «Мегасвіт», ПП «Альфа-Тех», ФОП ОСОБА_1, за якими заборгованість по орендній платі відсутня. На думку суду, розірвання Договору з рештою добросовісних орендарів, які у відповідності до умов Договору користуються земельною ділянкою призвело б до порушення прав останніх на об'єкт оренди.

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплачений позивачем судовий збір покладається на ПП «Фірма ЛСТ», як на особу, внаслідок неправильних дій (несвоєчасного внесення орендної оплати) якої і виник даний спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Фірма ЛСТ» (79019, м. Львів, вул. Сінна, 23/1; ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) 1218,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15.01.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.