УХВАЛА

15.01.2016Справа № 5011-53/17837-2012
За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер"

на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві

по справі № 5011-53/17837-2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер"

до Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс"

про стягнення 163349,95 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від стягувача: не з'явився;

від боржника: Єщенко І.О. - представник за довіреністю;

від відділу ДВС: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс" заборгованості за Договором № 27 від 20.10.2011 в розмірі 163349,95 грн., в тому числі 161224,80 грн. основного боргу та 2125,15 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2013 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 161224,80 грн., 2125,15 грн. 3% річних, 3267,00 грн. судового збору та 2000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

26.02.2013 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2013 видано наказ №5011-53/17837-2012.

04.11.2015 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер" до суду надійшла скарга на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Києва, згідно з якою заявник просить суд:

- відновити строк для подання скарги на дії та бездіяльність органу Відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 26 лютого 2013 року по справі №5011-53/17837-2012;

- визнати дії та/або бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 по справі № 5011-53/17837-2012 протиправними та незаконними;

- зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Києві перерахувати на рахунок ТОВ "Укрбудпартнер" кошти у сумі 110364,37 грн., сплачені на користь ТОВ "Укрбудпартнер" Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс", з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 по справі № 5011-53/17837-2012.

В обґрунтування поданої скарги, заявник посилається на недотримання державним виконавцем вимог статей 11, 30, 52 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, зазначає, що державний виконавець не вчинив заходів щодо перерахування на рахунок стягувача коштів в сумі 110364,37 грн., які були сплачені Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс" з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-53/17837-2012 від 26.02.2013. Внаслідок таких дій (бездіяльності) державного виконавця, на думку скаржника, були порушені права Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 розгляд скарги призначено на 23.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників учасників судового процесу та невиконання ними вимог ухвали суду, розгляд скарги відкладено до 14.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників учасників судового процесу та невиконання ними вимог ухвали суду, розгляд скарги відкладено до 11.01.2016.

Представник стягувача в судовому засіданні 11.01.2016 скаргу підтримав у повному обсязі.

Представник боржника надав пояснення по суті скарги.

Представник Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві надав на вимогу суду копію матеріалів виконавчого провадження №33082099 та письмові пояснення, відповідно до яких проти задоволення скарги заперечив.

В судовому засіданні 11.01.2016, з метою вивчення наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, судом, в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 15.01.2016.

Представник боржника в судовому засіданні 15.01.2016 проти задоволення скарги заперечив у повному обсязі та зауважив, що рішення Господарського суду міста Києва у даній справі виконав, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Стягувач та Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в засідання господарського суду своїх представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник стягувача та Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представників стягувача та ВДВС не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавством передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ст.12 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"роз'яснено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Закон України "Про виконавче провадження", який є спеціальною нормою, не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.03 стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що на підставі наказу №5011-53/17837-2012 від 26.02.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві 15.03.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36996022.

Як встановлено частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 09.09.2013 приєднано виконавче провадження №36996022 з примусового виконання наказу №5011-53/17837-2012 від 26.02.2013 до зведеного виконавчого провадження №33082099, яке веде Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

01.11.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, в рамках виконавчого провадження №39858439, винесено постанову від 01.11.2013 про накладення арешту на кошти боржника Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс".

31.10.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження на підставі ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з виконанням боржником рішення суду в повному обсязі.

Згідно з Інформацією про виконавче провадження номер за ЄДРВП №36996022, 31.10.2014 вказана постанова про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження скасована.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер", звертаючись до суду з даною скаргою, наголошує на тому, що Державна виконавча служба України має право розподіляти кошти між учасниками зведеного виконавчого провадження лише у випадку примусового стягнення коштів з боржника, а кошти сплачені боржником добровільно, не можуть бути розподілені всупереч цільовому призначенню платежу.

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею: у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами та зобов'язання за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування); у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, кошти боржником згідно з наявними в матеріалах справи платіжним дорученнями були перераховані на рахунок ВДВС (не на рахунки казначейської служби або позивача).

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки рішення виконувалось примусово, а виконавче провадження знаходилось у зведеному, то кошти розподілялись ВДВС пропорційно і за відповідною черговістю, спочатку борги на користь держави, а потім пропорційно, відповідно до ст. 43-45 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд вважає безпідставними посилання скаржника на ч. 2 ст. 1090 Цивільного кодексу України, оскільки дана норма забороняє банкам робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, що не має нічого спільного з розподіленням державним виконавцем сум між стягувачами в порядку черговості.

Отже, на підставі зазначених норм чинного законодавства та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження", Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпартнер" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві відмовити.

Дана ухвала набирає чинності з моменту прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.А. Грєхова