ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" січня 2016 р. Справа № 926/1844/15

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до відповідачаДочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
простягнення інфляційних втрат та 3 % річних за порушення грошового зобов'язання у сумі 69765,38 грн.
Суддя Швець Микола Васильович
Представники :
Від позивачаОСОБА_2 довіреність від 13.12.2011р.
Від відповідачане з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду про стягнення з Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» інфляційних втрат та 3 % річних за порушення грошового зобов'язання у сумі 55094,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконує рішення суду № 5027/40/2012 від 28.02.2012р, відповідно тому просить стягнути з відповідача 46070,65 грн. інфляційних втрат та 9024,24 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 11.12.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 11:00 год. 18.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 18.12.2015р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, згідно якої нова ціна позову становить 69765,38 грн. у тому числі: 60741,14 грн. - інфляційних втрат, 9024,24 грн. - 3% річних та відкладено розгляд справи до 11:30 год. 28.12.2015р.

28.12.2015р. представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності вх. № 5649 від 28.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 28.12.2015р. розгляд справи відкладено на 10.30 год. 19.01.2016р.

15.01.2016р. на адресу суду надійшла заява позивача вх. № 87, про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 67491,58 грн., з яких 61673,28 грн. - інфляційні втрати та 5818,30 грн. - 3 % річних за період з 26.06.13р. по 10.12.2015р.

Зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству, дана заява відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України та приймається судом.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав, а також звернув увагу суду на те, що ним в позовній заяві помилково нараховані інфляційні втрати та 3% річних на все рішення суду № 5027/40/2012 від 28.02.2012р., а не лише на суму основного боргу, та не враховано часткову оплату боргу, про що зазначено в заяві про зменшення позовних вимог та в розрахунку доданому до заяви з урахуванням сплати відповідачем суми основного боргу, окрім того зазначив, що будь яких інших договірних відносин з відповідачем окрім договору за яким стягнуту заборгованість за рішенням суду від 28.02.2012р. по справі № 5027/40/2012 - не було.

Відповідач належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте через канцелярію суду звернувся із заявою, в якій просив перенести судове засідання на іншу дату, або провести розгляд справи за відсутності представника вх. № 166 від 18.01.2016р.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду позовної заяви суд встановив:

ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Сторожинецький автодор» та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали Договір №30/1 на надання послуг по влаштуванню водовідвідних канав на дорогах району загального користування та погрузочно -розгрузочних робіт екскаватором 0+КМН4 GР від 26.06.2009р.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги по влаштуванню водовідвідних канав на дорогах району загального користування та погрузочно-розгрузочних робіт екскаватором на загальну суму в розмірі 99800 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання по договору щодо оплати вартості отриманих послуг виконав не в повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача 19.01.2012 року до суду.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 28.02.2012р. по справі № 5027/40/2012 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості у сумі 105048,69 грн. позов задоволено - стягнуто з дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість в сумі 105048,69 грн., в тому числі 83100 грн. основного боргу, 15553,20 грн. інфляційних втрат, 6395,49 грн. трьох процентів річних та судовий збір в сумі 2100,97 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2012р. рішення господарського суду Чернівецької області від 28.02.2012р. по справі № 5027/40/2012 залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Станом на день розгляду справи в суді рішення суду № 5027/40/2012 від 15.05.2012р. виконане частково в сумі 4270 грн., що підтверджується випискою по рахункам позивача та листом Філії «Сторожинецький автодор» ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 11.11.2015р., зокрема: 2135 грн. перераховані 17.05.2013р. та 2135 грн. перераховані 25.06.2013р.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У листі Верховного Суду України від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у цивільному судочинстві» зазначено, При застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК) судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов'язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК за порушення грошового зобов'язання, погашаються після суми основного боргу.

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді рішення господарського суду Чернівецької області № 5027/40/2012 від 28.02.2012р. залишилося невиконаним в частині стягнення 78830 грн. основного боргу, 15553,20 грн. інфляційних втрат, 6395,49 грн. трьох процентів річних та 2100,97 грн. судового збору.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

На цій підставі позивач правомірно заявив вимогу про стягнення з відповідача 67491,58 грн., з яких 61673,28 грн. - інфляційні втрати та 5818,30 грн. - 3 % річних за період з 26.06.13р. по 10.12.2015р. нарахованих на суму основного боргу - 78830 грн. з врахуванням часткової оплати в сумі 4270 грн. (17.05.2013р. та 25.06.2013р.).

Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, перебіг якої на думку відповідача закінчився 15.02.2015р. до уваги суду не беруться, оскільки в матеріалах справи є докази часткової оплати (2135 грн. - 17.05.2013р. та 2135 грн. - 25.06.2013р.) заборгованості за рішенням суду № 5027/40/2012 від 28.02.2012р., що в свою чергу є безперечним доказом переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України), оскільки переривання перебігу позовної давності мало місце в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Дана позиція суду підтверджується п. 4.4. та п. 4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» - Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Враховуючи наведене вище, а саме часткове погашення боргу відповідачем, наслідком чому було переривання позовної давності, позивач заявив вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% - річних з наступного дня після часткової оплати боргу (26.06.2013р.), тобто в межах строків позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат загальною сумою 67491,58 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав доказів зменшення або погашення заборгованості.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача з вини якого спір безпідставно доведений до розгляду в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Зменшені позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (м. Чернівці, вул. Головна, 205, код 31963989) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Чернівецька обл., Сторожинецький район, с. Панка, код НОМЕР_1)

- 67491,58 грн. (з яких 61673,28 грн. - інфляційні втрати та 5818,30 грн. - 3 % річних);

- відшкодування судового збору в сумі 1218 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

«Повне рішення складено 19.01.2016 року»

Суддя М.В. Швець