КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/25005/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: Дубовський П.В.- представник.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Галичина"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015

у справі № 910/25005/14 (суддя Грехова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Орвіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк"

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 по справі № 910/25005/14 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Приватне акціонерне товариство „Галичина" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі № 910/25005/14, а саме виключити з мотивувальної частини рішення, посилання на те, що „матеріалами справи не підтверджується, що до або після розгляду по суті спору у господарській справі №3/77/11 відповідач мав або набув прав кредитора у зобов'язанні із банківською установою, що врегульовані кредитними та іпотечними правовідносинами між ними".

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Галичина" у справі № 910/25005/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці та судді Михальської Ю.Б. на курсах підвищення кваліфікації, було здійснено заміну суддів на суддю Гончарова С.А. та суддю Шапталу Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Галичина" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/25005/14, у судовому засіданні за участю представників сторін на 08.12.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 у зв'язку з виходом суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Галичина" була прийнята до провадження.

08.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому третя особа апеляційну скаргу ПрАТ „Галичина" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/25005/14 залишити без задоволення а рішення залишити без змін, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

У судове засідання 08.12.2015 представники позивача та відповідача не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 у зв'язку із неявкою представників позивача та відповідача було відкладено розгляд справи на 14.01.2015.

В судовому засіданні 14.01.2016 представник третьої особи підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивача та відповідача у вказане судове засідання не з'явилися, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 та 08.12.2015 № 910/25005/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2012 у справі № 5011-57/3399-2012 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Галичина" 43 456,93 грн., а саме: 38 994,91 грн. заборгованості, 2 239,38 грн. пені, 33,42 грн. 3% річних, 194,98 коп. інфляційних втрат, 1 594,24 грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення було видано наказ від 11.05.2012 № 5011-57/3399-2012, та який було пред'явлено до примусового виконання, що підтверджується постановою Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2012 ВП № 33624788.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 3/77/5022-1020/2011 за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", 2. Спільного підприємства "Луміс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Київ" про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності та за зустрічним позовом 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", 2. Спільного підприємства "Луміс" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсними звітів про вартість об'єктів іпотеки.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2011 у справі № 3/77/5022-1020/2011, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2012, первісний позов задоволено частково звернуто стягнення шляхом визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме торговий комплекс загальною площею 1 649, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: бульвар Вишневецького, 9, м. Тернопіль, вартістю 13 657 370 грн., приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальним приміщенням загальною площею 1 028, 5 кв. м, що знаходиться за адресою: пр. С. Бандери, 47, м. Тернопіль, вартістю 10 141 270 грн. і погасити заборгованість ТОВ "Орвіс" за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р. та генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р. перед ПАТ "Укрсоцбанк" у розмірі 17 109 000 грн., право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна припинено, провадження у справі в частині первісних позовних вимог щодо звернення стягнення шляхом визнання за ПАТ "Укрсоцбанк" права власності та припинення права власності ТОВ "Орвіс" на нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 1 285, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 10, м. Тернопіль, припинено; в решті первісних позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач надіслав на адресу Господарського суду Тернопільської області лист № 124 від 14.12.2011 (вх. від 14.12.2011 № 18986), в якому не заперечував щодо задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" частково шляхом погашення заборгованості на загальну суму 17 109 000,00 грн., визнаючи за позивачем та припиненням за ТзОВ "Орвіс" права власності на наступні предмети іпотеки:

- Торговий комплекс , загальною площею 1649, 7 кв. м., що знаходиться за адресою : бульвар Вишневецького , 9, м. Тернопіль, вартістю 13 657 370 ,00 грн.;

- Вбудовано-прибудований магазин з підвальними приміщеннями загальною площею 1128,5 кв. м., що знаходиться за адресою : проспект Ст. Бандери, 47, м. Тернопіль, вартістю 10 141 270 ,00 грн.

Водночас, у листі № 124 від 14.12.2011 TOB "Орвіс" повідомило суд, що відмовляється від всіх претензій щодо стягнення з ПАТ Укрсоцбанк" різниці між фактичною вартістю вищевказаних приміщень та сумою заборгованості в розмірі 6 689 640,00 грн.

На думку позивача, надіславши вказаний лист № 124 від 14.12.2011 позивач вчинив односторонній правочин про прощення боргу на загальну суму 6 689 640,00 грн., позбавивши позивача на задоволення його вимог в сумі 43 456,93 грн. за рахунок майна відповідача, що і стало підставою для звернення із даним позовом про визнання недійсним правочину.

В своїх заперечення проти позову, третя особа зазначає, що не мала зобов'язань, які б могли бути припинені шляхом прощення боргу зі сторони відповідача, у зв'язку з чим відсутній предмет спору у даній справі.

В статті 203 Цивільного кодексу України зазначено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.(ст.. 509 ЦК України.)

Згідно із ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Тобто, виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства, односторонній правочин передбачає набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків особи, яка його вчиняє та засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, для реалізації права кредитора щодо звільнення боржнику його боргу (припинення зобов'язання в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України), сторони мають бути пов'язані між собою певними правовідносинами - мати взаємні права та обов'язки - бути кредитором та боржником у певному зобов'язанні.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лист № 124 від 14.12.2011 не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки адресований судовій установі в межах господарського спору та при реалізації процесуальних прав сторони, передбачених нормами Господарського процесуального кодексу України, а не певному суб'єкту цивільних прав та обов'язків, з якими відповідач пов'язаний певними правовідносинами, зокрема, ПАТ "Укрсоцбанк".

А отже, обставини, які ТОВ "Орвіс" повідомило у своєму листі не можуть бути розтлумачені як визнання позову відповідно до ст. 22 ГПК України, та які можуть мати певні процесуальні наслідки у вигляді задоволення позову, а отже і настання відповідних правових наслідків для відповідача щодо його цивільних прав та обов'язків, оскільки різниця між фактичною вартістю предмету іпотеки та розміром вимог іпотекодержателя не були предметом позовних вимог у справі №3/77/5022-1020/2011.

Також, позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, той факт після розгляду по суті спору у господарській справі №3/77/5022-1020/2011 відповідач мав або набув прав кредитора у зобов'язанні із банківською установою, що врегульовані кредитними та іпотечними правовідносинами між ними.

Будь-яких інших доказів які б свідчили про вчинення відповідачем правочину в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України та із порушенням прав останнього, суду не надано.

Враховуючи вище викладене та не надання позивачем доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем оспорюваного одностороннього правочину в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком щодо відмови в задоволенні позову за відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 203, 215, Цивільного кодексу України.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Галичина" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі № 910/25005/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25005/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко