ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 січня 2016 р. Справа № 903/1195/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сантро

до товариства з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- товариство з обмеженою відповідальністю "МІРАДОНІ ПЛЮС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕЛІЗ"

про визнання договору про відступлення права вимоги та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними та стягнення 363612грн. 96коп.

Суддя Суряк О.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 23.11.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 29.01.2015р.

від третіх осіб: н/з

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач ТОВ Сантро звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати нікчемний договір про відступлення права вимоги №05/05-15/ВПВ від 05.05.15р., укладений між ТОВ " Понінківська картонно-паперова фабрика " та ТОВ "Сантро", недійсним з моменту укладення;

- визнати угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.15р., укладену між ТОВ " Понінківська картонно-паперова фабрика " та ТОВ "Сантро" недійсною з моменту укладення;

- застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача ТОВ Понінківська картонно-паперова фабрика 363612грн. 96коп., з них: 153549грн. 60коп.- заборгованості за договором поставки від 19.11.14р. №1911-14, укладеним між ТОВ "Мірадоні Плюс" та ТОВ " Понінківська картонно-паперова фабрика ", та договором про відступлення права вимоги №2502/15 від 25.02.15р., укладеним між ТОВ "Мірадоні Плюс" та ТОВ "Сантро", а також 71509грн. 30коп. - пені, 6449грн. 22коп. трьох процентів річних, 132104грн. 84коп. інфляційних витрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що укладений Договір про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від 05 травня 2015 року та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від "07" травня 2015 року є такими, що не відповідають чинному законодавству України та порушують права і охоронювані законом інтереси ТОВ Сантро.

Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.2015 р. укладена між Позивачем та Відповідачем є недійсною, оскільки вона укладена на підставі нікчемного правочину відступлення права вимоги від 05.05.15р.

01.12.2015р. позивачем подано письмові пояснення по справі та долучено до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем по договору про відступлення права вимоги №2502/15 від 25.02.2015р. станом на 30.03.15р. та копію платіжного доручення №142 від 06.05.2015р.

В судовому засіданні 12.01.2016р. представником позивача було подано клопотання про повернення переплаченої суми судового збору та клопотання, згідно якого він просив збільшити розмір позовних вимог до 367438,62грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Клопотання позивача про збільшення позовних вимог відхилено судом, оскільки не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив про отримання товару за договором поставки №1911-14 від 19.11.2014р. Водночас повідомив, що при проведенні внутрішнього аудиту на підприємстві було виявлено, що даний договір, укладений між ТОВ «Мірадоні Плюс» та ТОВ Понінківська картонно-паперова фабрика, був підписаний зі сторони ТОВ «Мірадоні Плюс» не уповноваженою особою та подав клопотання про зупинення провадження у справі. При цьому зазначив, що ухвалою господарського суду Чернігівської області порушено провадження по справі №927/1516/15 за позовом ТОВ «Понінківська картонно - паперова фабрика» до ТОВ «Мірадоні Плюс» про визнання договору поставки №1911-14 від 19.11.2014р. недійсним та просив зупинити провадження по даній справі до вирішення справи №927/1516/15, оскільки вважає, що даний факт впливає на розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно - паперова фабрика» про визнання договору про відступлення права вимоги та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними та стягнення 363 612,96 грн. через безпосередню залежність позовних вимог позивача по справі від факту дійсності чи недійсності оспорюваного договору поставки №1911-14 від 19.11.2014 року.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, заслухавши доводи представника відповідача щодо зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відхилення даного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. (п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р.).

Крім того, згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В даному випадку доказом схвалення оспорюваного договору поставки сторонами, є поставка товару по даному договору, прийняття поставки, часткова оплата по договору та прийняття такої оплати.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає неможливості розгляду даної справи через розгляд справи за позовом ТОВ «Понінківська картонно - паперова фабрика» до ТОВ «Мірадоні Плюс» про визнання договору поставки №1911-14 від 19.11.2014р. недійсним, оскільки, в даному випадку, суд може самостійно надати правову оцінку договору та встановити обставини, що мають значення для повного всебічного та об'єктивного розгляду справи. Крім цього, подання такого клопотання по закінченню двохмісячного строку розгляду спору, суд розцінює як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, з метою затягування строків розгляду справи.

Представники від третіх осіб в судове засідання не зявились, пояснень щодо позовної заяви не надали.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

5 травня 2015 року між відповідачем - ТОВ Понінківська картонно-паперова фабрика (Первісний кредитор) та позивачем - ТОВ «Сантро» (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ.

За даним договором відповідач відступив позивачу право вимоги від ТОВ «Фєліз» виконання зобовязань за Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «ФЄЛІЗ». Передбачене право вимоги відповідача до ТОВ «Фєліз» визначене в сумі 153 549,60 грн. з правом вимоги від ТОВ «Фєліз» сплати штрафних санкцій та інших платежів, передбачених Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року та законодавством

06.05.2015 р. відповідач надав позивачу копію повідомлення (вих. № 1/197 від 06.05.2015 р.) ТОВ «Фєліз» про відступлення права вимоги за Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року та докази його направлення на адресу ТОВ «Фєліз».

Про зміну кредитора у Договорі поставки №188/ГК від 21.10.2014 року позивач також направляв на адресу ТОВ «Фєліз» повідомлення про відступлення права вимоги (вих. № 15/05-15/П від 15.05.2015 року).

Частина 3 ст. 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 13.4. Договору поставки №188/ГК від 21.10.2014 року передбачено, що жодна із сторін Договору не може передати свої права і зобовязання, що випливають з нього або пов язані з ним, третім особам без письмової на те згоди іншої Сторони.

Отже, відповідно до цивільного законодавства, на виключення із загального правила щодо необов'язковості згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні, сторони договору можуть домовитись про можливість відступлення кредитором права вимоги виключно за згодою боржника.

Тобто у даному випадку відступлення відповідачем (як первісним кредитором) позивачу своїх прав кредитора до ТОВ «Фєліз» можливе лише за письмової згоди боржника - ТОВ «Фєліз». Відповідач не надав позивачу відповідний документ, який підтверджує надання ТОВ «Фєліз» згоди на заміну кредитора за Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року.

16 липня 2015 року ТОВ «Сантро» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ «Фєліз» 153 549,60 грн. заборгованості за договором про відступлення права вимоги.

Даним судом було встановлено, що відповідачем не було отримано письмової згоди ТОВ «Фєліз» щодо передачі прав та обовязків постачальника за Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року позивачу. На підставі чого у позові ТОВ «Сантро» було відмовлено повністю (рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 р. по справі № 904/6344/15).

Тобто, Договір про відступлення права вимоги № 05/05- 15/ВПВ від « 05» травня 2015 року укладений з порушенням вимог чинного законодавства та Договору поставки 188/ГК від 21.10.2014 року. У звязку з цим позивач звернувся до суду про визнання недійсним нікчемного Договору про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від « 05» травня 2015 року та застосування наслідків недійсності правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання його сторонами вимог, які встановлені ст.ст .203, 215 ЦК України.

Пунктом 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

Отже, передання кредитором своїх прав іншій особі всупереч умовам договору, за яким боржник має обов'язок є підставою для визнання правочину відступлення права вимоги недійсним в силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Оскільки договір про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від 5 травня 2015 року було укладено всупереч нормам закону, даний договір є нікчемним, у звязку з чим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України договір слід визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

7 травня 2015 року між позивачем і відповідачем була укладена Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог. Цією угодою було визнано погашеними вимоги позивача до відповідача за Договором поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. (укладеним між ТОВ «Мірадоні Плюс» та відповідачем, отримані позивачем від ТОВ «Мірадоні Плюс» за Договором про відступлення права вимоги № 2502/15 від 25.02.2015 року) та вимоги відповідача до позивача за нікчемним Договором про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від 5 травня 2015 року на загальну суму 153 549,60 грн.

Пунктом 1 ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування можливе у разі, коли зобов'язання є зустрічним. Для зарахування необхідна наявність двох зобов'язань. При цьому особа, яка виступає кредитором з першого з них, повинна бути боржником з другого, і навпаки - боржник з першого зобов'язання повинен бути кредитором з другого з них.

Згідно пункту 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Визначальним тут є принцип, згідно з яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків та породжує лише ті юридичні наслідки, які пов'язані з його недійсністю.

Оскільки вимоги відповідача до позивача, які були зараховані відповідною угодою між позивачем і відповідачем, ґрунтувалися на нікчемному договорі, який не породжує для сторін жодних зобовязань з моменту укладення, отже, у позивача не було жодних зобовязань перед відповідачем, а тому неможливе укладення Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки в даному випадку законні вимоги були лише у позивача до відповідача за невиконання Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р.

Отже, Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.2015 р., укладена між позивачем та відповідачем є недійсною, оскільки вона укладена на підставі нікчемного правочину відступлення права вимоги.

25 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ «Мірадоні Плюс» був укладений Договір про відступлення права вимоги №2502/15, за яким позивач отримав від ТОВ «Мірадоні Плюс» право вимоги від відповідача виконання зобовязань за Договором поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р., укладеним між ТОВ «Мірадоні Плюс» та відповідачем. Передбачене право вимоги позивача до відповідача визначене в сумі 324 600 грн. з правом вимоги від відповідача сплати штрафних санкцій та інших платежів, передбачених Договором поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. та законодавством. Копія Договору про відступлення права вимоги № 2502/15 від 25 лютого 2015 року та повідомлення про відступлення права вимоги надсилалися позивачем на адресу відповідача поштовим відправленням 27.02.2015 року.

Відповідно до Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. ТОВ «Мірадоні Плюс» (Продавець) зобов'язується передати у власність відповідача вугілля (товар), а відповідач зобовязується прийняти і своєчасно оплатити товар на умовах і в строки, визначені цим Договором.

Умовами Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. та Специфікацією до нього встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах: FCA станція відвантаження (згідно Інкотермс 2010), доставка товару здійснюється залізничним транспортом за рахунок відповідача - до станції ОСОБА_3 залізниці.

Пунктом 3.3. Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. встановлено, що кількісні показники вугілля узгоджуються на кожну окрему партію та відображаються в заявках Покупця на відвантаження вугілля.

27.11.2014 р. відповідач надав ТОВ «Мірадоні Плюс» заявку на постачання партії товару у кількості 5 вагонів (345 тонн).

На виконання умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. ТОВ «Мірадоні Плюс» здійснив поставку товару у кількості 349 тонн, на загальну суму 314 100 грн., шляхом передання товару перевізнику. Факт прийняття товару для перевезення відповідачу за реквізитами залізничної станції, зазначеними у заявці відповідача, підтверджується накладними Укрзалізниці № 39919188 від 03.12.2014 р. (на перевезення товару в кількості 140 тонн, на загальну суму 126 000 грн., відповідно до умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р.), № 39931019 від 04.12.2014 р. (на перевезення товару в кількості 71 тонна, на загальну суму 63 900 грн., відповідно до умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р.), № 39945530 від 05.12.2014 р. (на перевезення товару в кількості 138 тонн, на загальну суму 124 2000 грн., відповідно до умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014р.).

Після прийняття відповідачем зазначеної партії товару сторонами були складені та підписані відповідні Акти прийому-передачі вугільної продукції від 04.12.2014 р., від 05.12.2014 р., від 08.12.2014 р., а також відповідачем були підписані відповідні накладні № 4/12 від 04.12.2014 р., № 5/12 від 05.12.2014 р. № 8/12 від 08.12.2014 р.

08.12.2014 р. відповідач надав TOB «Мірадоні Плюс» заявку на постачання наступної партії товару у кількості 5 вагонів (345 тонн).

На виконання умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 p. ТОВ «Мірадоні Плюс» здійснив поставку товару у кількості 345 тонн, на загальну суму 310 500 грн., шляхом передання товару перевізнику. Факт прийняття товару для перевезення відповідачу за реквізитами залізничної станції, зазначеними у заявці відповідача, підтверджується накладними Укрзалізниці № 35146620 від 23.12.2014 р. (на перевезення товару в кількості 138 тонн), № 35146588 від 23.12.2014 р. (на перевезення товару в кількості 207 тонн).

Після прийняття відповідачем зазначеної партії товару сторонами був складений та підписаний Акт прийому-передачі вугільної продукції від 24.12.2014 p., а також відповідачем була підписана накладна № 24/12 від 24.12.2014 р.

На виконання умов Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 p., ТОВ «Мірадоні Плюс» було поставлено відповідачу товар загальною кількістю 694 тонн на загальну суму 624 500 грн.

Пунктом 5.4. Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. визначено, що оплата здійснюється Покупцем за кожну партію товару згідно виставленого Продавцем рахунку в день здійснення поставки Продавцем партії товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця згідно банківських реквізитів, вказаних у даному Договорі.»

За поставлений товар відповідач повинен був розрахуватися в наступні строки:

- суму в розмірі 126 000,00 грн. сплатити 03.12.2014 p.;

- суму в розмірі 63 900,00 грн. - 04.12.2014 p.;

- суму в розмірі 124 200,00 грн. - 05.12.2014 p.;

- суму в розмірі 310 500,00 грн. - 23.12.2014 р.

Всупереч умовам Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. відповідач здійснив лише часткову оплату ТОВ «Мірадоні Плюс» в розмірі 300 000 грн. та з порушенням строків, а саме: сума в розмірі 150 000 грн. була сплачена 15.12.2014 p., сума в розмірі 150 000 грн. була сплачена 06.01.2015 р.

30.03.2015р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки, яким встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем склала 324 600 грн.

06 травня 2015 року, після заміни кредитора у зобовязані (відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 2502/15 від 25.02.2015 р.) відповідач сплатив позивачу (як Новому кредитору) частину заборгованості за Договором поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. у розмірі 171 050, 40 грн.

Станом на 07.05.2015 року заборгованість відповідача становила 153 549,60 грн.

Для погашення даної заборгованості відповідач та позивач склали Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.2015 p., яка є недійсною з моменту укладення у звязку з відсутністю заборгованості позивача перед відповідачем.

Згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 р. по справі № 904/6344/15 у позові ТОВ «Сантро» до відповідачів ТОВ «Фєліз» та ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» про стягнення 153549,60грн. заборгованості за договором №05/05-15/ВПВ про відступлення права вимоги від 05.05.2015р. відмовлено. Судом було встановлено, що відповідачем не було отримано письмової згоди ТОВ «Фєліз» щодо передачі прав та обовязків постачальника за Договором поставки №188/ГК від 21.10.2014 року позивачу. А тому суд прийшов до висновку, що даний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства та договору поставки №188/ГК від 21.10.2014р.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, в справі про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Враховуючи викладене, нікчемний Договір про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від 5 травня 2015 року та Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 7 травня 2015 року слід визнати недійсними з моменту їх укладення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору заборгованість відповідача становить 153 549,60 грн., не погаше на, не оспорена, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6.4. Договору поставки № 1911-14 від 19.11.2014 р. за порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В звязку з порушенням відповідачем умов договору поставки, відповідачу нараховано 71509,30 грн. пені за період з 04.12.2014р. по 23.06.2015р., 132104,84грн. інфляційних нарахувань за період з грудня 2014р. по вересень 2015р. та 6449,22 грн 3% річних за період з 04.12.2014р. по 05.11.2015р, які є підставними та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при задоволенні позову на відповідача.

Водночас, згідно клопотання (вх..№01-59/4/16) позивач просить повернути переплачений судовий збір.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. А тому зайво сплачений позивачем судовий збір згідно платіжного доручення №86 від 08.07.2015р. у розмірі 1767,36грн. слід повернути ТОВ «Сантро» з Державного бюджету.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 11, 203, 207, 215, 216, 509, 546, 549, 599, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нікчемний Договір про відступлення права вимоги № 05/05-15/ВПВ від 5 травня 2015 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " Понінківська картонно-паперова фабрика" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сантро", недійсним з моменту укладення.

3. Визнати Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 7 травня 2015 року, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю " Понінківська картонно-паперова фабрика" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сантро", недійсною з моменту укладення.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно-паперова фабрика (43018, Волинська область, м.Луцьк, вул..Потебні, 71, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сантро (03026, м.Київ, вул..Червонопрапорна, 169, ) 363612грн. 96коп. (в тому числі 153549,60 грн заборгованості, 71509,30 грн. пені, 132104,84грн. інфляційних нарахувань та 6449,22 грн 3% річних), а також 7890грн. 20коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області повернути товариству з обмеженою відповідальністю Сантро (03026, м.Київ, вул..Червонопрапорна, 169, ) з Державного бюджету 1767грн. 36коп. судового збору, зайво сплаченого останнім при поданні позовної заяви до господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №86 від 08.07.2015р.

Повний текст рішення складено

18.01.2016

Суддя О. Г. Сур'як