ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р.Справа № 916/4781/15

За позовом: Дочірнього підприємства „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансторггруп

про зобовязання повернути майно

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №22 від 05.01.2015р.; ОСОБА_2, довіреність №50 від 04.09.2015р.; ОСОБА_3, довіреність №1 від 04.01.2016р.

від відповідача: не з`явився

В засіданні 14.01.2015р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №1 від 04.01.2016р.

від відповідача: не з`явився

Суть спору: про зобовязання повернути майно, а саме: дизельне пальне (40080л.), кількістю 34,040тн. на суму 345468,90грн., згідно акту приймання-передачі, що було передано на відповідальне зберігання по договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, в їх обґрунтування зазначає, що 04.01.2012р. між Філією „Цюрупинська ДЕД ДП „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України та ТОВ „Трансторггруп було укладено договір відповідального зберігання №4/01/12-1, згідно з яким товариство зобовязалось прийняти майно, зазначене в абз.2 п.1 та акті приймання-передачі №1, забезпечити його цілісність і схоронність та повернути на першу вимогу підприємства. Підприємство 02.10.2015р. звернулось до товариства із вимогою про повернення переданого на зберігання майна, яка товариством задоволена не була.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, у звязку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, суд встановив наступне:

04.01.2012р. між ДП „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України (поклажодавець) та ТОВ „Трансторггруп (зберігач) було укладено договір відповідального зберігання №4/01/12-1, за умовами якого за актом приймання-передачі, що є невідємною частиною договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, яке належить поклажодавцю на праві власності предметом зберігання є наступне майно: дизельне пальне. Поклажодавець має право в будь який час вимагати повернення майна (п.1 договору).

За умовами п.2 договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р. зберігач повинен за першою вимогою поклажодавця протягом 3 робочих днів повернути майно поклажодавцю.

Крім того, розділ 5 договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р. передбачає, що зберігач вправі користуватися або розпоряджатися переданим йому на зберігання майном без отримання попередньої згоди від поклажодавця. Однак, сторонами суду не надано доказів того чи використовував відповідач майно, яке прийняв на зберігання або чи розпоряджався ним.

Згідно п.5 договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р. договір діє до 31.12.2012р.

За актом приймання-передачі №1 від 04.01.2012р. на виконання договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р. позивач передав на зберігання відповідачу дизельне пальне на суму 345468,90грн. у кількості 34,040тн.

02.10.2015р. позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення майна, переданого на зберігання, що підтверджується фіскальним чеком №7175 від 02.10.2015р., на яку відповідачем не надано відповіді та не вжито заходів належного реагування у відповідності до умов договору відповідального зберігання №4/01/12-1 від 04.01.2012р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладену правову позицію, суд вважає заявлені ДП „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України позовні вимоги про повернення зі зберігання майна такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступні положення законодавства.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.03 р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст.15 ЦК України від 16.01.03 р.).

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. (ч.ч.1, 2, 3 ст.938 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, на думку суду, з огляду на наявні в матеріалах справи первинні документи, щодо передання позивачем відповідачу товару на зберігання за договором відповідального зберігання №4/01/12-1 від 04.01.2012р., неповернення його відповідачем на вимогу позивача, є правомірною та обґрунтованою заявлена позивачем позовна вимога щодо

зобовязання відповідача повернути майно, а саме: дизельне пальне (40080л.), кількістю 34,040тн. на суму 345468,90грн., згідно акту приймання-передачі, що було передано на відповідальне зберігання по договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Таким чином, суд з підстав доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача задовольняє їх у повній мірі.

Згідно ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1218грн. відносяться за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансторггруп (68200, Одеська область, смт. Сарата, вул. Чкалова,50/1, код 35804773) повернути Дочірньому підприємству „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України (73000, м. Херсон, вул. Поповича,23, код 31918234) майно, а саме: дизельне пальне (40080л.), кількістю 34,040тн. на суму 345468 (триста сорок пять тисяч чотириста шістдесят вісім)грн. 90коп., згідно акту приймання-передачі, що було передано на відповідальне зберігання по договору №4/01/12-1 від 04.01.2012р.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансторггруп (68200, Одеська область, смт. Сарата, вул. Чкалова,50/1, код 35804773) на користь Дочірнього підприємства „Херсонський облавтодор ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України (73000, м. Херсон, вул. Поповича,23, код 31918234) 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно ст. 85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18 січня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук