ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" січня 2016 р.Справа № 916/4724/15

За позовом: Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт»;

До відповідача: ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22);

Про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача : ОСОБА_2 довіреність від 30.11.2015р.

Від відповідача: не зявився.

Суть спору: Державне підприємство «ОСОБА_1 морський торговельний порт» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) про стягнення заборгованості у розмірі 7985,50 грн., з яких 4394,98 грн. основна заборгованість, 3303,70 грн. інфляційні збитки, 286,82 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.11.2015 року порушено провадження у справі №916/4724/15.

16.12.2015р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

11.01.2016р. позивачем до суду надано письмові пояснення з додатковими доказами по справі.

У судовому засіданні 11.01.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

04.04.2013 року між Державним підприємством «ОСОБА_1 морський торговельний порт» та ОСОБА_1 установою виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) було укладено договір № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів.

Відповідно до п.1.1. договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Порт зобовязується за завданням вантажовласника здійснити приймання, перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи) і зберігання народногосподарських вантажів вантажовласника в номенклатурі і обсягах, визначених в додатку № 1 до цього договору, а вантажовласник забезпечує завіз/вивіз вантажу до/з порту і зобовязується своєчасно оплатити порту роботи (послуги).

Згідно п. 4.1. договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів, після виконання робіт (послуг) портом, вантажовласник здійснює оплату порту за навантажувально-розвантажувальні роботи та послуги у розмірі не менш вартості переробки вантажу, на підставі акту наданих/виконаних робіт, виставленими рахунками порту за ставками, вказаними в цьому договорі. Сума договору не перевищує 20000,00 грн.

Оплата рахунків здійснюється вантажовласником в національній валюті шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок порту. Після сплати вантажовласник надає до відділу документального супроводу порту копію банківського платіжного документа. (п. 4.2. договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів).

Відповідно до п. 8.1. договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013р. закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

На виконання вищевказаних вимог договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів, Державним підприємством «Ізмаїльский морський торговельний порт» було надано послуги з перевалки вантажів, про що складені акти приймання-передачі виконаних робіт №533/12 від 22.07.2013р. та № 579/12 від 31.10.2013р., які підписані як позивачем так і відповідачем.

01.10.2015р. портом на адресу ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) направлено вимогу на суму 7873,03 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати за надані послуги, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) заборгованість у розмірі 7985,50 грн., яка складається з основного боргу 4394,98 грн., суми інфляційних витрат 3303,70 грн. та 3% річних у сумі 286,82 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід задовольнити частково на підставі слідуючого:

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено існування заборгованості відповідачем по Договору № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів від 04.04.2013р., у зв'язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 4394,98. підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат 3303,70 грн. та 3% річних у сумі 286,82 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення суми інфляційних витрат 3303,70 грн. та 3% річних у сумі 286,82 грн. також задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних витрат 3303,70 грн. та 3% річних у сумі 286,82 грн.

16.12.2015р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві а саме, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), та враховуючи що позивачем пропущено строк позовної давності в один рік, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд не приймає до уваги даний відзив, у звязку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення штрафних санкцій у вигляді неустойки, штрафу, пені, а нараховано лише суму інфляційних витрат, та 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, що, в свою чергу, не є штрафними санкціями відповідно до чинного законодавства України.

Також, слід звернути увагу, що листом в.о. начальника ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) ОСОБА_3 визнано заборгованість за договором № 07КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів від 04.04.2013р., а саме зазначено: «У звязку із відсутністю коштів на єдиному казначейському рахунку в установі утворилась кредиторська заборгованість. Враховуючи вищевикладене, а також тривалу співпрацю між нашими особами, просимо ОСОБА_3 не нараховувати штрафні санкції за невиконання умов договору та не звертатися до суду за примусовим стягненням боргу».

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи, позовні вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№22) (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 70, ) на користь Державного підприємства « ОСОБА_1 морський торговельний порт « (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, ) - загальну заборгованість у розмірі 7985,50 грн., яка складається з основного боргу 4394 (чотири тисячі триста девяносто чотири)грн. 98 коп., суми інфляційних витрат 3303 (три тисячі триста три) грн., 70 коп. та 3% річних у сумі 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 82коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 січня 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова