УХВАЛА

18.01.2016Справа № 910/7323/13

За скаргою Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна»

на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві під час виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2013 р. у справі № 910/7323/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2»

до Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна»

про стягнення 134 705, 65 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача (скаржника): Гурський Б.В. за довіреністю № 248 від 16.12.2015 р.;

від ВДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-2» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» (далі - відповідач) про стягнення 134 705, 65 грн., в тому числі 126 581, 25 грн. основного боргу, 8 124, 40 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2013 р. у справі № 910/7323/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2013 р., було вирішено припинити провадження у справі в частині стягнення 8 124, 40 грн. 3 % річних, в іншій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» (04075, місто Київ, Оболонський район, 14-лінія Пуща-Водиця, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вулиця Леніна, будинок 22, ) 126 581 (сто двадцять шість тисяч п'ятсот вісімдесят одну) грн. 25 коп. основного боргу та 2 531 (дві тисячі п'ятсот тридцять одну) грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

16.10.2013 р. господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України на виконання вказаних судових рішень було видано відповідні накази.

20.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» надійшла скарга на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів ВП № 40437634 від 08.09.2014 р. в частині арешту коштів на окремих поточних рахунках: № 232, що відкритий в ПАТ «КБ «Глобус», та № 6074, що відкритий в ПАТ «ВТБ БАНК».

При цьому, в п. 1 прохальної частини означеної скарги відповідачем (скаржником) викладено клопотання про відновлення пропущеного строку для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2015 р. призначено судове засідання з розгляду клопотання Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» про відновлення строку для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на 22.12.2015 р.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. представник відповідача (скаржника) підтримав клопотання про відновлення строку для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

Представники позивача та ВДВС в судове засідання 22.12.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд клопотання Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» про відновлення строку для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на 18.01.2016 р.

16.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від скаржника надійшло повторно клопотання про поновлення строку оскарження дій державного виконавця.

У судове засідання 18.01.2016 р. представники позивача та ВДВС не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1228, 02.06.2006 року «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також, у відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Від представника скаржника у судовому засіданні 18.01.2016 р. надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 18.01.2016 р. клопотання скаржника про відновлення строку для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві та вирішив його задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України в постанові від 17.12.2014 р. у справі № 902/333/13-г, визначено, що при вирішенні питання про дотримання скаржником строку на подання скарги слід виходити з того, чи визначений в законі строк здійснення певної дії державним виконавцем, чи ні.

У випадку, якщо законом передбачено строк вчинення державним виконавцем певних дій, але по закінченню цього строку така дія державним виконавцем не вчинена, строк на оскарження такої бездіяльності державного виконавця і початок його перебігу визначається за правилами ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України. Якщо ж обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Згідно із змістом поданої скарги відповідачем (боржником) оскаржується постанова про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, та бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає в ухиленні від зняття арешту з таких рахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 03.07.2015 р., поданим начальнику ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 08.07.2015 р., скаржник надав довідки банків про те, що рахунки № 32 в ПАТ «КБ «Глобус», МФО 380526, та № 6074 в ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, є рахунками зі спеціальним режимом використання.

За заявою скаржника начальником ВДВС не було знято арешт зі спірних рахунків, і таке порушення слід вважати триваючим, оскільки строку вчинення відповідної дії стаття 60 Закону не визначає.

Враховуючи зазначене, бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час.

У свою чергу, державний виконавець після надходження документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, у визначені ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» строки також не зняв арешт з відповідних рахунків і в цій частині скаржник, який неодноразово звертався до ВДВС із заявами про зняття арешту, чекаючи в тому числі на результати розгляду його звернення до начальника ВДВС, пропустив строки оскарження постанови і такі причини пропуску слід визнати поважними.

Враховуючи зазначене, суд поновлює скаржнику строк для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

Розглянувши скаргу відповідача (боржника) на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві під час виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2013 р. у справі № 910/7323/13, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Також, згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Так, акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

В даному випадку на розгляд суду передано вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів ВП № 40437634 від 08.09.2014 р. в частині арешту коштів на окремих поточних рахунках: № 232, що відкритий в ПАТ «КБ «Глобус» та № 6074, що відкритий в ПАТ «ВТБ БАНК».

Розглядаючи зазначені вимоги, суд бере до уваги наступне.

Не зважаючи на неодноразові вимоги суду щодо надання матеріалів виконавчого провадження, ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві не представлено суду матеріалів виконавчого провадження ВП № 40437634.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи зазначені обставини, а також процесуальні строки розгляду скарги та ігнорування ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва вимог суду щодо надання матеріалів виконавчого провадження, суд при розгляді скарги виходить з дослідження наявних у матеріалах справи наданих скаржником фотокопій окремих процесуальних документів виконавчого провадження № 40437634, а також відомостей інформаційного ресурсу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua/, ЄДРВП: 40437634, Ідентифікатор доступу: Д3АДА6ЕД7АГГ).

За результатами дослідження даних Єдиного реєстру судом встановлено, що державним виконавцем 25.10.2013 р. було відкрито виконавче провадження № 40437634 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 16.10.2013 р. № 910/7323/13.

06.11.2013 р. державний виконавець виніс постанову про приєднання виконавчого провадження № 40437634 до зведеного виконавчого провадження № 39109872, яке веде Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

08.09.2014 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої вирішено накласти арешт на кошти, що містяться на рахунку(ах) в межах суми 7 223 273,05 грн.: ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, АБ «Укргазбанк», код фінансової установи 320478, ПАТ «Ощадбанк», код фінансової установи 322669, ПАТ «КБ «Глобус», код фінансової установи 380526, ПАТ «Агрокомбанк», код фінансової установи 322302 та належать боржнику.

Таким чином, фактично було накладено арешт в тому числі на рахунки зі спеціальним режимом використання: № 232, що відкритий в ПАТ «КБ «Глобус», та № 6074, що відкритий в ПАТ «ВТБ БАНК».

Так, відповідно до довідок ПАТ «КБ «Глобус» від 30.06.2015 р. та ПАТ «ВТБ Банк» від 01.07.2015 р., вказані рахунки є рахунками зі спеціальним режимом використання, а саме: для зарахування страхових коштів.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» визначено, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок у відповідному органі Казначейства України, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що державний виконавець, в порушення норм чинного законодавства, наклав арешт на кошти боржника, що обліковуються на рахунках зі спеціальним режимом використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Як зазначалось вище, листом від 03.07.2015 р., поданим начальнику ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 08.07.2015 р., скаржник надав довідки банків про те, що рахунки № 32 в ПАТ «КБ «Глобус», МФО 380526, та № 6074 в ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, є рахунками зі спеціальним режимом використання.

За заявою скаржника начальником ВДВС не було знято арешт зі спірних рахунків, як і державний виконавець після надходження документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, не зняв арешт з відповідних рахунків.

Згідно з п. 9.13. Постанови Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість поданої скарги, вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відновити Державному підприємству «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» строк для подачі скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 40437634 від 08.09.2014 р. в частині арешту грошових коштів, що знаходяться на поточних рахунках: № 232, що відкритий в ПАТ «КБ «Глобус», МФО 380526, та № 6074, що відкритий в ПАТ «ВТБ БАНК», МФО 321767.

2. Скаргу Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві під час виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2013 р. у справі № 910/7323/13 задовольнити.

3. Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника ВП № 40437634 від 08.09.2014 р. в частині арешту грошових коштів, що знаходяться на поточних рахунках: № 232, що відкритий Державному підприємству «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» в ПАТ «КБ «Глобус», МФО 380526, та № 6074, що відкритий Державному підприємству «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» в ПАТ «ВТБ БАНК», МФО 321767.

4. Ухвалу може бути оскаржено в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Ломака В.С.