ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 січня 2016 р. Справа № 903/1313/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СПАЙС-ЛУЦЬК, Луцький р-н, с.Гаразджа

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА, м.Луцьк

про стягнення 2160,00грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2- довіреність за вих. №34 від 16.12.2014р.

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю СПАЙС-ЛУЦЬК звернувся до суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА про стягнення 2160,00грн. заборгованості за договором поставки №9 від 07.05.2012р.

В обґрунтування позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №9 від 07.05.2012р. щодо повного та своєчасного розрахунку.

В підтвердження позовних вимог подав договір поставки №9 від 07.05.2012р., видаткові накладні №685 від 15.12.2014р., №652 від 26.11.2014р., довіреність №48 від 15.12.2014р., №46 від 26.11.2014р., претензію за вих. №23 від 07.09.2015р., за вих. №25 від 21.10.2015р., свідоцтво про державну реєстрацію ТзОВ СПАЙС-ЛУЦЬК, витяг з ЄДРПОУ Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА (а.с.7-20).

Представник позивача на вимогу ухвали суду від 21.12.2015р. через канцелярію подав клопотання за вх. №01-54/353/16 від 15.01.2016р., яким долучив до матеріалів справи наступні документи:

- платіжні документи про часткову оплату відповідачем заборгованості;

- баланс за останній звітній період з розшифровкою дебіторської заборгованості до нього, аналітику рахунку 361 по відповідачу - ТзОВ «ОСОБА_1 УКРАЇНА» за спірний період в частині, яка підтверджує суму дебіторської заборгованості відповідача;

- довідку за підписом директора та головного бухгалтера товариства про наявну у відповідача заборгованість;

- письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд задоволити позов в повному обємі.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув. Ухвала суду від 21.12.2015р. про порушення провадження у справи, яка була направлена рекомендованим листом на адресу (43025, м.Луцьк, вул. Кармелюка,6/4) повернулась з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ТзОВ ОСОБА_1 УКРАЇНА: 43025, м.Луцьк, вул. Кармелюка,6/4, отже суд направив ухвалу від 21.12.2015р. за місцем державної реєстрації останнього.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р., № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, представник відповідача ухилився від виконання вимог ухвали суду від 21.12.2015р., не надав суду документів та пояснень по суті заявленого позову, наявність заборгованості не підтвердив та й не спростував, причин не виконання вимог ухвали не повідомив, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

07 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю СПАЙС-ЛУЦЬК (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА (покупець) укладено договір поставки №9 (а.с.7-8).

Відповідно до п. 1.1. договору, Постачальник зобовязався постачати товар (передавати у власність покупця) для використання у підприємницькій діяльності, а Покупець зобовязався приймати товар та сплачувати за нього відповідну суму вартості товару на умовах цього договору.

У п. 4.1 вказаного договору вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з цим договором, визначається умовами цього договору на підставі відповідних накладних чи специфікацій, з урахуванням вартості зберігання товару та витрат Постачальника на його доставку, що додатково взаємно погоджується сторонами на підставі актів виконаних робіт щодо кожного конкретного виду послуг.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються безготівково, шляхом перерахуванням коштів на поточний рахунок Постачальника або готівкою протягом 10 банківських днів з моменту відвантаження, що не виключає для Покупця скористатися правом стовідсоткової попередньої оплати.

З матеріалів справи слідує, що позивач на виконання умов договору поставки поставив товар відповідачу на підставі довіреностей №48 від 15.12.2014р., №46 від 26.11.2014р. та згідно видаткових накладних №685 від 15.12.2014р., №652 від 26.11.2014р. на загальну суму 7560,00грн.(а.с.9, 11).

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА взяті на себе згідно договору №9 від 07.05.2012р. зобовязання в частині проведення з позивачем розрахунків по оплаті виконаних робіт виконав частково в сумі 5400,00грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.33-40).

Як встановлено, на день розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 2160,00грн.

Позивач 07.09.2015р. та 21.10.2015р. на адресу відповідача надсилав претензії про стягнення боргу згідно видаткових накладних №685 від 15.12.2014р., №652 від 26.11.2014р., однак останнім залишені без відповіді та задоволення (а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору поставки №9 від 07.05.2012р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав, доказів які б спростували заборгованість не подав.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача за договором поставки №9 від 07.05.2012р. підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в сумі 2160,грн.

Оскільки розгляд справи в суді доведено з вини відповідача, то судові витрати по сплаті судового збору, на підставі ст. 44,49 ГПК України, слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 193Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 526, 527, 530, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 УКРАЇНА (43000, Волинська обл., м.Луцьк, вул. Кармелюка,6/4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СПАЙС-ЛУЦЬК (45636, Волинська обл., Луцький р-н, с.Гаразджа, вул. Вишнева,81Б, ) 2160грн. заборгованості та 1218, 00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

20.01.2016р.

Суддя В. М. Дем`як