ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.01.2016 Справа № 908/2271/15-г

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Бокової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м.Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торг-Строй Компанія, м. Донецьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1, м. Київ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи: ОСОБА_2 за довіреністю №23-12/14-34 від 23.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торг-Строй Компанія, м. Донецьк про витребування майна, а саме: вантажного автомобілю НОМЕР_1 з незаконного володіння та передання його у володіння ТОВ Шляхове будівництво Альтком.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Шляхове будівництво Альтком посилається на те, що на підставі договору фінансового лізингу № L645-04/07 від 26.04.2007 р. ТОВ Шляхове будівництво Альтком набуло у володіння та користування майно - вантажний автомобіль MAN 26413 шасі WMAH05ZZZ3G163307 державний номер АА 0360 СТ. З виникненням з травня 2014р. непередбачуваних обставин на території м. Донецька та області, виникла загроза значного пошкодження або втрати цього майна, у звязку з чим ТОВ Шляхове будівництво Альтком було укладено з ТОВ Торг-Строй Компанія договір зберігання б/н від 03.06.2014 р. На вимогу позивача про повернення спірного майна у звязку із закінченням терміну його зберігання було отримано відповідь про неможливість його повернути з підстав відсутності співробітників відповідача у місці зберігання спірного майна в місті Донецьку та проходження періодичних воєнних дій у цій місцевості.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.06.2015 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м.Маріуполь задоволені у повному обсязі, витребувано у ТОВ Торг-Строй Компанія на користь ТОВ ШБ Альтком майно вантажний автомобіль MAN 26413, номер кузова/шасі WMAH05ZZZ3G163307 державний номер АА 0360 СТ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду 22.07.2015 р. рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015 року скасовано, позовні вимоги ТОВ ШБ Альтком задоволено: зобовязано ТОВ Торг-Строй Компанія повернути протягом пятнадцяти днів ТОВ ШБ Альтком вантажний автомобіль MAN 26413, номер кузова/шасі WMAH05ZZZ3G163307, державний номер НОМЕР_2, з дня прийняття цієї постанови.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2013р. рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.07.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.11.2015р. матеріали справи були передані за підсудністю до господарського суду Донецької області.

В результаті автоматичного розподілу справа №908/2271/15-г була передана на розгляд судді Боковій Ю.В.

Ухвалою суду від 11.11.2015р. справа прийнята до провадження та призначено судове засідання.

Позивач та відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили, витребуваних судом документів не надали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_1 в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Враховуючи вищевикладене, справа розглядається відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України без явки представників сторін за наявними в ній матеріалами, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених в процесі розгляду справи, суд-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2007 р. між Третьою особою (Лізингодавецем) та Позивачем (Лізингоодержувачем) було укладено Договір фінансового лізингу L645-04/07, за умовами п.1.1, п. 3.1, якого з урахуванням угоди про внесення змін до договору лізингу та Спеціфікації (Додаток №2 до Договору фінансового лізингу) Третя особа на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобовязується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу за плату (лізингові платежі) майно - вантажний автомобіль MAN 26413, номер кузова/шасі WMAH05ZZZ3G163307, вартістю 376216,20 грн., а Позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно п. 2.5. Договору після сплати лізингових платежів за Договором у повному обсязі Лізингодавець зобовязаний укласти з Лізингоодержувачем Договір купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу.

Викупна вартість предмета лізингу становить 3446,37 грн. в тому числі 20% ПДВ: 574,40 грн. (пункт 3.3. Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим Договором.

Відповідно до п. 8.2.1 Загальних умов фінансового лізингу (Додаток до договору №4) лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк лізингу складається з Періодів лізингу, зазначених у графіку платежів (Додатку № 1 до Договору) та не може бути менше одного року. В свою чергу, остаточною редакцією Графіку сторони погодили, що строк лізингу за Договором складається з 60 періодів лізингу, а саме: з липня 2007 р. по червень 2012 р.

03.06.2014 року між ТОВ Шляхове будівництво Альтком (Поклажодавець) і ТОВ Торг-Строй Компанія (Зберігач) було укладено договір зберігання (далі - Договір зберігання), за яким (п. п. 1.1., 1.2.), в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору рухоме майно (спеціальну будівельну техніку та автомобілі) на підставі Акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору. Зберігання за цим Договором є безоплатним.

Водночас, 03.06.2014 року, на підставі Акту приймання-передачі майна на зберігання відповідно до Договору зберігання, який було підписано та скріплено печатками обох сторін, вантажний автомобіль MAN 26413, номер кузова/шасі WMAH05ZZZ3G163307, державний номер НОМЕР_2 був переданий Поклажодавцем - ТОВ ТОВ Шляхове будівництво Альтком на зберігання Зберігачу - ТОВ Торг-Строй Компанія.

Згідно п. п. 2.1.1., 2.1.3. Договору зберігання, Зберігач зобов'язався вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання. Нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна Поклажодавця, переданого на зберігання Зберігачеві, у відповідності з цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від Поклажодавця та до моменту його повернення Поклажодавцеві.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору зберігання, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору та закінчується 30.12.2014 року.

В наступному, 08.01.2015 року ТОВ Шляхове будівництво Альтком направило на адресу ТОВ Торг-Строй Компанія вимогу, вих. № 08/1-15 про повернення майна, переданого йому на зберігання, у зв'язку із закінченням строку дії Договору зберігання, однак, листом за № 03/01/15 від 09.01.2015 року ТОВ "Торг-Строй Компанія" повідомило ТОВ Шляхове будівництво Альтком про неможливість повернення такого майна - спеціальної будівельної техніки та автомобілів через проведення військових дій на території та околицях м. Донецька, зазначивши при цьому, що після стабілізації ситуації у місті зазначена техніка буде повернута у належному стані.

Оцінюючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо договорів, як однієї з підстав виникнення господарського зобов'язання і, зокрема, фінансового лізингу, то відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона, лізингодавець, передає або зобов'язується передати другій стороні, лізингоодержувачеві, у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця, постачальника, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату, лізингові платежі. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, оренду, з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Поряд з тим, главою 24 ЦК України передбачені підстави набуття права власності.

Зокрема, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

При цьому, у главі 29 ЦК України встановлені загальні засади захисту права власності.

Так, згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно статті 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 400 цього ж Кодексу, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Водночас, стаття 15 ЦК України також передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для цього, Законом (ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України) передбачена можливість судового захисту цивільного права або інтересу особи, способом, що встановлений для цього договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту. Тоді як підставами позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позивачами, згідно ч. 2 ст. 21 ГПК України, є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст.396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 Кодексу.

За змістом ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

Як зазначалось вище, Договір лізингу, саме на який посилався Позивач у своєму позові, в якості матеріально-правового обґрунтування своїх вимог, був укладений між ТОВ Шляхове будівництво Альтком, яке є Позивачем у даній справі, і ТОВ "Райффайзен ОСОБА_1", яке є Третьою особою, до якого ТОВ Торг-Строй Компанія, як Відповідач у даному спорі, відношення по суті не має.

Уклавши зазначений договір фінансового лізингу, між позивачем та третьою особою виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. положеннями § 1 глави 58 Цивільного кодексу України, ст.292 Господарського кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг".

Вказаний правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладені норми та враховуючи положення Договору лізингу (п.2.5. Договору, пункти 9.1., 9.2. Загальних умов фінансового лізингу) вбачається, що виникнення у лізингоодержувача прав на отримання предмету лізингу у власність обумовлене належним виконанням ним грошового зобов'язання із сплати лізингових платежів, а також укладанням договору купівлі-продажу.

Матеріали справи не містять доказів укладання між третьою особою та позивачем договору купівлі-продажу спірного майна, а тому підстави вважати, що останнім було набуто таке майно у власність, навіть за умови повної сплати лізингових платежів, відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що договір зберігання від 03.02.012 р. б/н укладений між ТОВ Шляхове будівництво Альтком та ТОВ Торг-Строй Компанія рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2012 р. по справі № 905/94/15, яке набуло законної сили, визнано недійсним.

Таким чином, встановивши, що власником спірного майна, право на користування яким у Позивача припинилось у 2012 року, є Третя особа, і те, що Позивач фактично не вправі був звертатись з таким позовом до господарського суду, в звязку з відсутністю порушеного права, суд відмовляє в задоволенні позову ТОВ Шляхове будівництво Альтком до ТОВ «Торг-Строй Компанія» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 62, 75, 77, п. 2 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь, до Товариства з обмеженою відповідальністю Торг-Строй Компанія, м. Донецьк про витребування майна, а саме: вантажний автомобіль НОМЕР_1 з незаконного володіння та передання його у володіння ТОВ Шляхове будівництво Альтком- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 16.01.2016 р.

Суддя Ю.В. Бокова