ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.16р. Справа № 904/11166/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГУЛ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 9-КОО 2013 від 21.03.2013 року

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: предстанвик ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 14.07.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Регул", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 153747,17грн. основної заборгованості.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 14.12.2015р. за вих.№б/н ухвалою суду від 31.12.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 21.01.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 15.01.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 12.01.2016р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 12.01.2016р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 06.01.2016р.

21.01.2016р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, електронною поштою подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, відзив на позовну заяву не заявляв, витребуванні судом документи не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства господарський суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та зазначає, що копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем отримано 23.12.2015р., тобто майже за місяць до дати судового засідання, а ухвалу про слухання справи 06.01.2016р., тобто більш ніж за два тижня до дати судового засідання (відповідні докази, а саме витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень та рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення відповідно містяться в матеріалах справи).

Незважаючи на вказані обставини відповідач без поважних причин не виконав вимоги суду та не забезпечив явку представника в судове засідання.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Отже, з метою уникнення умисного затягування судового процесу з боку відповідача та недопущення порушення прав позивача господарський суд розглянув справу по суті позовних вимог.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2013р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Регул" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір поставки товару №9-КОО 2013 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору та відповідно до вартості, визначеної у додатках до нього.

Найменування товару, асортимент, його кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару, одиниця виміру, визначені в додатку до договору, що є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 2.5 договору передача товару супроводжується оформленням видаткової накладної.

Ціна товару визначається сторонами за цим договором в гривні (пункт 4.1 договору).

Ціна товару та сума договору визначається в додатку, який додається до договору (пункт 4.2 договору).

Оплата покупцем вартості товару відповідно до ціни, визначеної в цьому договорі, здійснюється шляхом внесення попередньої оплати та подальшої оплати основної суми договору на умовах відстрочення платежу та згідно з додатком до договору (пункт 5.1 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 9.1 договору).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункт 9.3 договору).

Додатком №1 від 21.03.2013р. до укладеного між сторонами договору визначено асортимент товару, кількість, ціну та суму договору.

Відповідно до пункту 2 додатку №1 від 21.03.2013р. загальна вартість товару складає 144774,70грн.

Пунктом 3 додатку №1 від 21.03.2013р. визначено терміни та суми оплати по кожному отоваренню, а саме 20% від загальної вартості товару до 30 березня 2013 року у розмірі 28954,94грн. та 80% від загальної вартості товару до 01 жовтня 2013 року у розмірі 115819,76грн.

Додатком №2 від 15.04.2013р. до укладеного між сторонами договору визначено асортимент товару, кількість, ціну та суму договору.

Відповідно до пункту 2 додатку №2 від 15.04.2013р. загальна вартість товару складає 1515,00грн.

Пунктом 3 додатку №2 від 15.04.2013р. визначено терміни та суми оплати по кожному отоваренню, а саме 20% від загальної вартості товару до 30 квітня 2013 року у розмірі 303,00грн. та 80% від загальної вартості товару до 01 жовтня 2013 року у розмірі 1212,00грн.

Додатком №3 від 27.05.2013р. до укладеного між сторонами договору визначено асортимент товару, кількість, ціну та суму договору.

Відповідно до пункту 2 додатку №3 від 27.05.2013р. загальна вартість товару складає 29796,50грн.

Пунктом 3 додатку №3 від 27.05.2013р. визначено терміни та суми оплати по кожному отоваренню, а саме 20% від загальної вартості товару до 31 травня 2013 року у розмірі 5959,30грн. та 80% від загальної вартості товару до 01 жовтня 2013 року у розмірі 23837,20грн.

Додатком №4 від 11.06.2013р. до укладеного між сторонами договору визначено асортимент товару, кількість, ціну та суму договору.

Відповідно до пункту 2 додатку №4 від 11.06.2013р. загальна вартість товару складає 16429,70грн.

Пунктом 3 додатку №4 від 11.06.2013р. визначено терміни та суми оплати по кожному отоваренню, а саме 20% від загальної вартості товару до 16 червня 2013 року у розмірі 3285,94грн. та 80% від загальної вартості товару до 01 жовтня 2013 року у розмірі 13143,76грн.

Додатком №5 від 20.06.2013р. до укладеного між сторонами договору визначено асортимент товару, кількість, ціну та суму договору.

Відповідно до пункту 2 додатку №5 від 20.06.2013р. загальна вартість товару складає 3600,00грн.

Пунктом 3 додатку №5 від 20.06.2013р. визначено терміни та суми оплати по кожному отоваренню, а саме 20% від загальної вартості товару до 20 червня 2013 року у розмірі 720,00грн. та 80% від загальної вартості товару до 01 жовтня 2013 року у розмірі 2880,00грн.

За укладеними між сторонами додатками до договору позивач подав заявки на загальну суму 184217,11грн.

На виконання умов договору та на суму 184217,11грн. позивач поставив товар покупцю, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна №КОО-000009 від 24.04.2013р. на суму 134390,70грн.;

- видаткова накладна №КОО-000036 від 29.05.2013р. на суму 29796,50грн.;

- видаткова накладна №КОО-000050 від 12.06.2013р. на суму 16429,91грн.;

- видаткова накладна №КОО-000058 від 21.06.2013р. на суму 3600,00грн.

Відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору оплату товару здійснив лише частково на загальну суму 30469,94грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 153747,17грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме наступними видатковими накладними: видаткова накладна №КОО-000009 від 24.04.2013р. на суму 134390,70грн.; видаткова накладна №КОО-000036 від 29.05.2013р. на суму 29796,50грн.; видаткова накладна №КОО-000050 від 12.06.2013р. на суму 16429,91грн.; видаткова накладна №КОО-000058 від 21.06.2013р. на суму 3600,00грн., що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення укладеного між сторонами договору, строк оплати товару отриманого за видатковими накладними, а саме видаткова накладна №КОО-000009 від 24.04.2013р. на суму 134390,70грн.; видаткова накладна №КОО-000036 від 29.05.2013р. на суму 29796,50грн.; видаткова накладна №КОО-000050 від 12.06.2013р. на суму 16429,91грн.; видаткова накладна №КОО-000058 від 21.06.2013р. на суму 3600,00грн. є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач-1 визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків на суму 153747,17грн.

Доказів оплати товару в сумі 153747,17грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2306,21грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГУЛ" (50023, Дніпропетровська область; м.Кривий Ріг, вул.Серафимовича, буд.87Б; ідентифікаційний код 21925618) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50084, Дніпропетровська область; АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 153747,17грн. (сто п'ятдесят три грн. сімсот сорок сім грн. 17 коп.) основної заборгованості; 2306,21грн. (дві тисячі триста шість грн. 21 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

22.01.2016 року

Суддя І.В. Петренко