ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.01.16р. Справа № 904/9316/15
За позовом Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м.Запоріжжя

до Селянського (фермерського) господарства "АГРОФОРТУНА", с.Червоноармійське, Дніпропетровська обл.

про стягнення 20 600,00 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 15.03.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 35 від 30.10.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 26.10.15р. порушено провадження у справі № 904/9316/15 за позовом Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" (далі - позивач) до Селянського (фермерського) господарства "АГРОФОРТУНА" (далі - відповідач) про стягнення 20600,00 грн. Розгляд справи призначено на 08.12.15р.

Ухвалою господарського суду від 08.12.15р. відкладено розгляд справи на 22.12.15р.

Ухвалою господарського суду від 22.12.15р. продовжено строк розгляду спору по суті до 07.01.16р. включно та відкладено розгляд справи на 05.01.16р.

05.01.16р. повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи додаткові докази в підтвердження заявлених позовних вимог та розрахунок пені за позовом.

Повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник відповідача надав для огляду суду всі оригінали документів в підтвердження заявлених заперечень, а для долучення до матеріалів справи додаткові докази в підтвердження необґрунтованості заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 05.01.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.15р. між позивачем та відповідачем укладено договір на створення науково-технічної продукції № б/н (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов'язання щодо створення науково-технічної продукції за темою: "Розроблення технологічного процесу виробництва органічних добрив шляхом компостування гною і рослинних відходів" (далі - НТП).

Згідно з п. 1.2. Договору відповідач зобов'язується прийняти роботу за договором та оплатити її.

Зміст і терміни виконання основних етапів визначаються календарним планом (додаток 1), що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору за розроблену науково-технічну продукцію, за цим договором, відповідач перераховує позивачу, згідно з протоколом про договірну ціну (додаток 2) - 20 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 3 333,33 грн.

За приписами п. 2.3. Договору цим договором передбачається передоплата у розмірі 15% від договірної ціни на виконання робіт за договором, що складає 3 000,00 грн., яка сплачується відповідачем протягом 30 днів з моменту підписання цього Договору. Кінцева оплата за договором проводиться не пізніше 5 днів від дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт з урахуванням суми передоплати.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що рахунки позивача сплачуються відповідачем в установленому порядку. Розрахунки за результатами виконаних робіт здійснюються після подання актів здачі-приймання і підписання їх уповноваженими представниками сторін.

Як зазначено у п. 3.1. Договору, приймання НТП здійснюється згідно календарного плану на проведення роботи (додаток 1).

Передача розробленої НТП здійснюється одночасно з підписанням акту здачі - приймання уповноваженими представниками сторін (п. 3.2. Договору).

У п. 4.2.6. Договору зазначено про те, що відповідач зобов'язаний оплачувати послуги на умовах та в порядку зазначеному в п. 2.1. і п. 2.3. цього Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є невиконання договору або неналежне виконання НТП, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п. 6.1. Договору).

Згідно з п. 6.2. Договору термін виконання робіт відраховується з моменту надходження передоплати на рахунок позивача згідно п. 2.3. цього Договору.

Пунктом 7 Договору передбачено, що термін дії договору починається з 02.06.14р., завершується 21.11.14р.

19.11.14р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до Договору, відповідно до якої сторони перенесли терміни виконання робіт, а саме узгодили новий календарний план робіт.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору позивач виконав передбачені Договором роботи без будь-яких зауважень, що підтверджується актом приймання-передачі експериментального зразка змішувача-аератора компостів від 19.06.14р. та актом № 1 від 19.11.14р. приймання - здачі науково-технічної продукції за Договором. Відповідач свого обов'язку по Договору щодо передоплати та кінцевого розрахунку за виконані роботи не здійснив, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 20 000 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 18.06.15р., відповідно до якої позивач просив відповідача повернути змішувач-аератор компостів, у комплектності та стані, який зазначений у акті приймання передачі та розрахуватись за виконані роботи у відповідності до умов Договору. Вимоги позивача були залишені без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань по Договору позивачем на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України були нараховані 3% річних у розмірі 600,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у розмірі 20 000,00 грн. та 3% річних у розмірі 600,00 грн., а всього 20 600,00 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, ретельно проаналізувавши документ - Розроблення технологічного процесу виробництва органічних добрив шляхом компостування гною і рослинних відходів, надісланий позивачем на адресу відповідача, останній не може визнати вказаний документ належним результатом виконання позивачем предмету зазначеного Договору, як наслідок, не може визнати отримання вказаного документу від позивача за Договором - належним виконанням предмету Договору, оскільки:

- зазначений документ не відповідає умовам Договору, а саме його було створено без урахування особливостей запровадження господарської діяльності відповідача;

- наданий позивачем документ не є науковою (науково-технічною) продукцією в розумінні діючого законодавства України;

- зазначений документ не є таким, що в повному обсязі створений безпосередньо на виконання вимог зазначеного Договору, оскільки основна частина зазначеного документа є копією загальновідомих відомостей, що було взято з загальновідомих джерел. Окрім цих загальних відомостей, будь-якої конкретної інформації, висновків щодо необхідних дій у випадку раптових змін вологості, чи збільшення/зменшення вмісту окремих хімічних речовин у складі інгредієнтів позивачем не визначено;

- зазначений документ не містить будь яких конкретних відповідей, висновків щодо найбільш оптимального здійснення технічного процесу виробництва органічних добрив шляхом компостування гною і рослинних відходів, тобто фактично, мета, задля реалізації якої було укладено цей Договір замовником, з вини виконавця, - не досягнута.

Щодо підписання сторонами ОСОБА_1 від 19.11.14р. відповідач зазначає про те, що таке підписання сталося відповідачем на прохання позивача, в той період, коли позивач та відповідач ще мали партнерські стосунки і відповідач намагався здійснити підтримку та допомогу позивачу шляхом підписання вказаного акту авансом. Позивач же запевнив відповідача, що в найкоротший час усі прострочені до виконання зобов'язання позивача будуть виконані в повному обсязі, але в порушення досягнутих домовленостей позивач, незважаючи на такі поступки з боку відповідача, свої зобов'язання не виконав.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Принцип належності та допустимості доказів, встановлений у ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, полягає у тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 20 000 грн. підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 10 000,00 грн., оскільки:

По-перше, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали акт приймання - здачі науково-технічної продукції від 19.11.14р., який підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками обох сторін, згідно якого позивач передав, а відповідач без будь-яких зауважень прийняв виконані за 1 та 2 етапами роботи у повному обсязі (а.с.17). Таким чином суд вважає, що станом на день здачі-прийняття робіт (19.11.14р.) відповідач не мав жодних зауважень або претензій до відповідача стосовно виконаної роботи по вищевказаному Договору. Тобто позивачем було належним чином виконано по 1 та 2 етапам роботи, яку відповідач прийняв без будь-яких заперечень або претензій.

По-друге, за приписами п. 4.1.4. Договору позивач зобов'язаний підписувати та передавати відповідачу акти про виконання робіт.

Передача розробленої науково-технічної продукції здійснюється одночасно з підписанням акту здачі - приймання уповноваженими представниками сторін (п. 3.2. Договору).

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що розрахунки за результатами виконаних робіт здійснюються після подання актів здачі-приймання і підписання їх уповноваженими представниками сторін.

За приписами п. 2.3. Договору кінцева оплата за договором проводиться не пізніше 5 днів від дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт з урахуванням суми передоплати.

Як вбачається з матеріалів справи позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_3 № 2 приймання-здачі науково-технічної продукції від 29.05.15р. для підписання лише 24.12.15р., що підтвердив у судовому засіданні повноважний представник позивача та підтверджується супровідним листом за вих. № 477 від 24.12.15р. та фіскальним чеком з описом вкладення до цінного листа від 24.12.15р. (а.с.93, 94). Зі слів повноважного представника відповідача зазначений акт на адресу відповідача ще не надходив.

З урахуванням того, що відправка здійснена позивачем в кінці року та припала на офіційні свята, господарський суд вважає, що прострочення виконання зобов'язання щодо оплати робіт за 3 та 4 етапи ще не наступило, враховуючи приписи п. 2.3. Договору. Таким чином, зазначені вимоги заявлені передчасно та позивач має право звернутися у подальшому з вказаними вимогами до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми закону позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 600,00грн.

Господарський суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 600,00 грн., оскільки до позову не додано обґрунтованого розрахунку 3% річних (з зазначенням конкретних дат нарахування), тому суд не має можливості перевірити його законне нарахування.

Крім того, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок пені за позовом, оскільки останнім не було заявлено про зміну або збільшення розміру позовних вимог. Повноважний представник позивача у судовому засіданні наполягав саме на стягнення пені (не 3% річних), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором, або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Крім того, відповідно до умов ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до умов ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, у тому числі - пені, повинен вчиняться у письмовій формі. Доказів укладення такого правочину позивач не надав.

Як вбачається із матеріалів справи сторони не встановили відповідальність за неналежне виконання зобов'язань за договором.

З огляду на викладене позивачем безпідставно пред'явлені вимоги щодо стягнення пені.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 837, 843, 846, 853, 854, 857, 858 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Агрофортуна" (52421, Дніпропетровська обл., Солонянський район, с. Червоноармійське, вул. Центральна, буд. 52, ) на користь Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарство" (69097, м. Запоріжжя, вул.Ентузіастів, буд. 14, ) заборгованість за виконані роботи у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч 00 коп.), витрати на оплату судового збору у розмірі 591,26 грн. (п'ятсот дев'яносто одна грн. 26 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.01.16р.

Суддя ОСОБА_4