РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/29498/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА"

До Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про внесення змін до договору

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники :

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Міхай-Седова Ю.С. (дов. від 20.11.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 12.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про внесення змін у кредитний договір № 010/01-03-3/00114 від 23.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 порушено провадження у справі №910/29498/15 та призначено до розгляду на 22.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 12.01.2016.

В судове засідання 12.01.2016 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду усні пояснення по суті справи, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні кредитного договору № 010/01-03-3/00114 від 23.01.2014 "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 012/01-03-3/1143 від 15.10.2013, внаслідок масових заворушень та озброєних дій на початку 2014 року на території України.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, усно проти задоволення позовних вимог заперечив.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014 між позивачем, як позичальником та відповідачем, як кредитором укладено кредитний договір № 010/01-03-3/00114 від 23.01.2014 "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 012/01-03-3/1143 від 15.10.2013 (далі за текстом - договір).

Відповідно до п. 1.1., 1.3.,1.5., 1.6. договору кредитор надає позичальнику кредит: ліміт кредитної операції - 37 033 898, 30 російських рублів, з максимальним строком користування траншем - 9 місяців, за процентною ставкою згідно повідомлення про вибірку кредитних коштів та/або повідомлення про продовження строку траншу та останнім днем строку дії ліміту кредитної операції - 31.08.2014.

Як стверджує позивач, починаючи з 2014 року обставини, якими сторони керувались при укладенні договору істотно змінились.

Так, внаслідок масових заворушень та озброєних дій на початку 2014 року на території, де знаходиться позивач розпочались бойові дії та проводиться антитерористична операція (АТО).

Внаслідок обстрілу Київського району м. Донецька, де знаходиться позивач (офіс та виробничі потужності), керівництво позивача з липня 2014 року, через загрозу життю та здоров'ю працівників, вимушено було перевести роботу підприємства на скорочений графік роботи. Крім того, у вказаний період працівники масово почали подавати заяви про надання їм відпусток без збереження заробітної плати, а пізніше і про звільнення з роботи. У зв'язку з вказаними обставинами, а також пошкодженням внаслідок обстрілу виробничих приміщень позивача, порушилось нормальне функціонування підприємства, що призвело до скорочення об'єму виробництва та збуту продукції. Вказані обставини виникли не з вини позивача та призвели до неможливості виконання договору лізингу на існуючих умовах.

На підставі зазначеного вище, позивач звернувся до відповідача листом від 04.08.2015 № 32, в якому просив відповідача внести запропоновані зміни до договору, для чого у встановлений законодавством термін підписати та скріпити печаткою надану додаткову угоду про внесення змін до договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 3125 від 04.08.2015.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України та проведенням антитерористичної операції, сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання договору на умовах, які було досягнуто сторонами при його укладенні, а тому на підставі ст. 652 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою внести зміни до договору.

Предметом позову є правова вимога позивача про внесення змін до кредитного договору № 010/01-03-3/00114 від 23.01.2014 "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 012/01-03-3/1143 від 15.10.2013, які передбачені проектом додаткової угоди про внесення змін до вказаного кредитного договору, а саме:

- п. 1.3. кредитного договору виключити;

- п. 1.5. кредитного договору викласти в редакції: "процентна ставка - згідно повідомлення про вибірку кредитних коштів та/або повідомлення про продовження строку траншу. В період АТО, тобто до набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, та протягом 6 місяців після закінчення АТО плата за користування кредитом не нараховується";

- п. 1.6. кредитного договору викласти в редакції: "останній день строку дії ліміту кредитної операції - 7 - й місяць після закінчення АТО".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено статтею 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися лише за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Позивач посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, зокрема на початок бойових дій на території, де знаходиться позивач, внаслідок чого припинилась господарська діяльність позивача та відсутній прибуток від господарської діяльності, з якого позивач розраховував здійснювати сплату лізингових платежів за договором.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Таким чином, чинне законодавство містить положення, які встановлюють що наявність таких обставин (непереборної сили, до яких відноситься, за переконанням суду, проведення АТО) є підставою для звільнення сторін від відповідальності у разі затримки виконання чи невиконання договору.

Також позивачем не надано доказів, що виконання договору на існуючих умовах, зокрема щодо сплати кредиту та процентної ставки за кредитом, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач, у відповідності до положень договору отримав кредит та використовував його у своїй підприємницькій діяльності.

Відсутність у позивача прибутку внаслідок неможливості ведення ним підприємницької діяльності не є порушенням співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки ризики ведення підприємницької діяльності позивача, зокрема ненадходження коштів від такої діяльності або надходження у розмірі меншому, ніж розраховувалось покладаються виключно на позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову та про відсутність підстав для внесення будь-яких змін в редакції спірного договору та додаткових угод, відповідно у задоволенні позову відмовляє.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк