донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.01.2016 справа №908/1869/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул", м. Дніпропетровськ
на рішення господарського суду Запорізької області
від19.10.2015 р. (підписано 26.10.2015 р.)
у справі№ 908/1869/15-г (суддя Проскуряков К.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул", м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник", м. Донецьк
простягнення 322 647,47 грн.
В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Консул", м. Дніпропетровськ (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНИК", м. Донецьк (Відповідач) про стягнення суми 245 901,51 грн.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було збільшено розмір позовних вимог, позивач остаточно просив стягнути суму основного боргу в розмірі 182 000,00 грн., втрати від інфляції в розмірі 126 390,77 грн. та 3% річних в розмірі 14 256,64 грн. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.10.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено через недоведеність.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також є необґрунтованим.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що надані позивачем у якості доказу надання послуг за Договором № 1304 від 02.01.2013р. акти приймання-передачі наданих послуг за січень-березень 2013 року, змінні рапорти по роботі техніки є належними та допустимими доказами у справі та ненадання судом першої інстанції належної оцінки наданим доказам у їх сукупності.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача клопотав про долучення до матеріалів справи засвідчених копій актів приймання-передачі наданих послуг за січень березень 2013 року, що підписані сторонами, неможливість їх надання в суді першої інстанції він обґрунтував тим, що зазначені акти передані особисто керівником відповідача позивачу лише 18.01.2016 р. в м. Донецьку, оскільки відповідач знаходився на тимчасово окупованій території.

Судова колегія задовольнила вищенаведене клопотання позивача та долучила акти приймання-передачі наданих послуг до матеріалів справи.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав заяву, якою просив розглядати справу у відсутності його представника, а також визнав наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 182 000,00грн., в задоволенні решти вимог (3% річних, інфляційні) просив відмовити, раніше відзиву на позов не надав, оскільки знаходиться в м. Донецьку та про розгляд справи дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір № 1304 про надання послуг будівельною технікою (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідач в порядку та умовах, викладених у цьому договорі, надає доручення позивачу, а позивач бере на себе обовязки про надання послуг автокраном моделі XCMG QY-65-K вантажністю 65 т, довжиною стріли 58 м, та автокраном XCMG QY-50-K вантажністю 50 т, довжиною стріли 58 м (далі - техніка) на обєкті відповідача, розташованому в м. Маріуполі Донецької області, загальною кількістю 400 машино-годин.

Пунктами 2.1. 2.5. Договору передбачено, що позивач надає послуги технікою на умовах передплати відповідачем замовлених послуг за одержаним ним від позивача рахунком-фактурою щотижня (мінімум 5 днів).

Ціна за послуги техніки та перебазування її до місця виконання робіт та повернення на автобазу позивача на момент укладання договору складає 600 грн. за 1 машино/годину, у т.ч. ПДВ 20 % - 100 грн.

Основним документом для визначення кількості відпрацьованого технікою часу є Змінні рапорти роботи техніки, підписані уповноваженим представником відповідача з вказівкою фактично відпрацьованих машино-годин. Підписані змінні рапорти затверджуються генеральним директором відповідача (п. 2.3 Договору).

Весь обєм послуг відбивається в актах приймання-передачі наданих послуг, які є невідємною частиною цього договору (додатки до договору), та складаються на підставі підписаних та затверджених змінних рапортів роботи техніки.

Кінцевий розрахунок за послуги техніки здійснюється за фактично відпрацьовані години з урахуванням передплати, протягом 5 банківських днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг з документами, згаданими у п. 2.3 та отримання рахунку-фактури (п. 2.5 Договору).

На виконання умов Договору позивачем відповідачу протягом січня березня 2013 року були надані послуги, які відповідачем оплачені частково, в розмірі 290 200,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано виписку по рахунку, яка підписана керівником позивача ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 105).

На підтвердження надання спірних послуг позивачем надано Змінні рапорти про роботу механізму, підписані в графі "прораб" ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та в яких зазначено: Замовник "Саттелит" ТОВ "Монтажник" або тільки ТОВ "Монтажник" в графі "Найменування механізму" - АК 50 т, НК-65, АК-65, в графі "державний інвентарний номер" - АЕ7374СВ, АЕ 7375, АА9575ВА, АА 9775ВА, АА7595СА (т.1, а.с. 47 - 99). Зазначені рапорти не містять позначки про затвердження їх генеральним директором відповідача згідно п. 2.3 Договору.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем в суді першої інстанції були надані

ОСОБА_9 приймання-передачі наданих послуг за січень 2013 на суму 208 200,00 грн., за лютий 2013 на суму 174 600,00 грн. та за березень 2013 на суму 89 400,00 грн. (т. 1, а.с. 29 - 31), рахунки-фактури на суму 599 000,00 грн. (т. 1, а.с. 32 37) та податкові накладні на суму 472 200,00 грн. (т. 1, а.с. 39 - 44). Ці акти не підписані з боку відповідача.

В матеріалах справи наявний лист від 08.07.2013р. № 01/18 відповідача про направлення позивачу ОСОБА_9 виконаних робіт за Договором за січень березень 2013р. з проханням виправити Змінні рапорти по роботі механізмів, через невірно зазначений рік та у строк до 25.07.2013р. надіслати підписані Акти наданих послуг, виправлені змінні рапорти та податкові накладні (т. 1, а.с. 113). Додані до цього листа проекти актів не підписані відповідачем.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 0201/14 від 02.01.2014р. та вимогою № 140329 від 28.03.2014р. про погашення суми заборгованості у розмірі 182 000,00 грн. (т. 1 а.с. 119-121, 128-130). Факт відправки зазначених претензії та вимоги підтверджуються наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями фіскального чеку №8891 від 29.01.2014р., № 0544 від 28.03.2014р. та опису вкладення до цінного листа (т. 1, а.с. 122, 132-133).

Зазначені претензія та вимога отримані відповідачем, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 122, 133).

Відповідач на претензію та вимогу не відповів, свої зобовязання по оплаті наданих послуг не виконав, внаслідок чого перед позивачем склалась сума заборгованості в розмірі 182 000,00 грн., доказів оплати якої суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Жодних письмових пояснень або відзиву на позовну заяву у суді першої інстанції відповідачем не надавалося.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява відповідача, що надійшла від останнього на адресу Донецького апеляційного господарського суду 15.01.2016 року під час апеляційного провадження у справі, за змістом якої відповідач не має претензій щодо фактичного виконання умов Договору з боку позивача на загальну суму 472 200,00 грн. (т. 2, а.с. 110-111).

Тобто відповідач в суді апеляційної інстанції визнав основний борг та підтвердив факт надання послуг на спірну суму.

Також відповідачем до матеріалів справи надано підписаний та скріплений печатками підприємств акт звіряння взаєморозрахунків за період 02.01.2013р. 17.04.2015р. (т. 2, а.с. 112).

Крім того, позивачем у судовому засіданні апеляційної інстанції були надані копії актів приймання-передачі наданих послуг за січень-березень 2013р., які підписані представниками сторін 18.01.2016 року без зауважень та скріплені печатками підприємств (т. 2, а.с. 116-118), які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

Отже судова колегія вважає позовні вимоги доведеними на підставі п. 2.5 Договору, оскільки оплата сторонами пов'язана з моментом підписання Актів приймання-передачі наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання послуг позивачем за спірним Договором, оскільки, по-перше, змінні рапорти не містять посилання на дату та номер Договору, на модель автокрану, незасвідчені генеральним директором відповідача згідно до вимог п. 2.3 Договору, не містять ідентифікаційні ознаки автокранів, такі як державні інвентарні номери, які б надали змогу відрізнити їх від інших автокранів, акти приймання-передачі наданих послуг не підписані відповідачем.

Судова колегія погоджується з наданою судом оцінкою доказів, що були у справі на момент розгляду спору в суді першої інстанції, але у зв'язку з долученням до справи додаткових доказів та письмового відзиву відповідача із визначенням суми основного боргу, що є достатніми та належними доказами позовних вимог, судова колегія на підставі ст. 101 ГПК України вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувавши рішення суду, висновок якого спростовується поданими в суді апеляційної інстанції доказами.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 14 256,64грн. 3% річних та інфляційні у розмірі 126 390,77грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В наданих позивачем актах приймання-передачі наданих послуг зазначені дати їх складення, будь-яких зауважень сторін щодо підписання цих актів в іншу дату, ніж зазначена, акти не містять.

Перевіривши наявний розрахунок позовних вимог 3% річних в розмірі 14 256,64 грн. та інфляційних в розмірі 126 390,77 грн., судова колегія вважає його вірним, отже з відповідача на користь позивача зазначені суми також підлягають стягненню.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 19.10.2015 р. у справі № 908/1869/15-г слід скасувати через невідповідність висновків обставинам справи.

По справі слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 182 000,00 грн., 3% річних в розмірі 14 256,64 грн. та інфляційних в розмірі 126 390,77 грн. задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 070,03 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 6 677,03 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул", м. Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.10.2015 р. у справі № 908/1869/15-г скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник", м. Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул", м. Дніпропетровськ заборгованості у розмірі 182 000,00 грн., 3% річних в розмірі 14 256,64 грн. та інфляційних в розмірі 126 390,77 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник" (юридична адреса: 83007, АДРЕСА_1, фактична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 4, оф. 205, п/р 5679 в ПуАТ "ПУМБ" в м. Донецьку, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" (49102, м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд. 14-г, п/р 30 в АТ "Прокредитбанк" в м. Києві, МФО 320984, ) заборгованість у розмірі 182 000,00 грн., 3% річних в розмірі 14 256,64 грн. та інфляційних в розмірі 126 390,77 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник" (юридична адреса: 83007, АДРЕСА_1, фактична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 4, оф. 205, п/р 5679 в ПуАТ "ПУМБ" в м. Донецьку, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" (49102, м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд. 14-г, п/р 30 в АТ "Прокредитбанк" в м. Києві, МФО 320984, ) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 070,03 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 6 677,03 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надр.5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. до справи

4. ДАГС

5. ГСЗО