ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 917/2588/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенко Є.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 14-135, від 13.05.2014 р.),

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 10-74/14885, від 02.12.2015 р.), ОСОБА_3 (довіреність №10-74/2109, від 23.02.2015 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5617 П/1-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі № 917/2588/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в якому просило стягнути 14888457,06 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 31.07.2012 р. між сторонами договору купівлі - продажу природного газу №2676-БО, з яких: 10434146,77 грн. основного боргу за грудень 2012 року та нараховані за несвоєчасну оплату отриманого протягом листопада-грудня 2012 року природного газу 899682,75 грн. пені, 603820,19 грн. 3% річних, 855166,51 грн. 7% штраф та 2095640,84 грн. інфляційні втрати. Позивач звернувся з заявою про зменшення позовних вимог № 14/2-253 від 09.11.2015 р. (вх. № 16318 від 10.11.2015 р.) про стягнення з відповідача нарахованих за несвоєчасну оплату отриманого протягом листопада-грудня 2012 року природного газу 899682,75 грн. пені, 618399,41 грн. 3% річних, 855166,51 грн. 7% штрафу та 2333099,84 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі № 917/2588/14 (суддя Ківшик О.В.) позов задоволено.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 року у справі № 917/2588/14 повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю ПАТ НАК Нафтогаз України в стягненні з ПАТ Полтаваобленерго.

Представник відповідача надав доповнення до апеляційної скарги (вх №415 від 16.01.2015 р.), в якому просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 р. у справі № 917/2588/14 повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю позивачу в стягненні коштів. Також додав контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань по договору з НАК «Нафтогаз України» №2676-БО від 31.07.2012 р., станом на дату остаточного розрахунку.

Представник відповідача надав клопотання (вх. №416 від 16.01.2016 р.) про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому просить зменшити розмір пені, що предявлена до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», у випадку повного або часткового задоволення позову у справі № 917/2588/14 до однієї тисячі гривень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідачів а також дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (покупець) був укладений договір купівлі - продажу природного газу № 2676-БО (далі - договір, а.с. 8-13).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне: продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язувався приймати та оплачувати цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1.,1.2 договору); погодження обсягів природного газу, які продавець передає покупцеві (п. 2.1. договору); приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3. договору); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Згідно з п 3.4. договору акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Оплата за газ здійснюється покупцем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місцем поставки газу (п. 6.1. договору). За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. За невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу (п. 7.1. та п. 7.2. договору).

Відповідно до п 9.3. договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01 серпня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного здійснення (п.11.1 договору).

Факт передачі продавцем та прийняття покупцем природного газу за період з листопада 2012 р. по грудень 2012 р. включно на загальну суму 34033577,07 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с. 21-22).

В порушення умов договору відповідачем проведено оплату вартості отриманого ним природного газу, проте з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору, а саме: оплата за отриманий від позивача природний газ у листопаді 2012 р. на суму 14161962,39 грн. здійснювалась відповідачем наступним чином: 26.12.2012 р. проведена оплата у розмірі 10406825,12 грн., 29.12.2012 р. проведена оплата у розмірі 1972619,64 грн. та 16.01.2013 р. проведена оплата у розмірі 1782517,63 грн.; оплата за отриманий від позивача природний газ у грудні 2012 р. на суму 19871614,68 грн. здійснювалась відповідачем наступним чином: 16.01.2013 р. проведена оплата у розмірі 3340575,99 грн., 23.01.2013 р. проведена оплата у розмірі 2797536,17 грн., 31.01.2013 р. проведена оплата у розмірі 3299355,75 грн. та 04.12.2014 р. проведена оплата у розмірі 10434146,77 грн., з урахуванням умов договору про взаєморозрахунок.

Судом першої інстанції було задоволено позов повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції за невчасне виконання умов договору.

Проте колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним, прийнятим при неповному дослідженні матеріалів справи та обставин, які впливають на прийняття даного рішення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Полтаваобленерго» та НАК «Нафтогаз Україна» укладено договір №1041/30 від 04.12.2014 р., про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевої самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30 затверджено Порядок та умови надання за 2012-2013 роки субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання за 2012 рік, 2013 рік. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості, теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення -тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (пункт 1.1 Порядку).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання, такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні. органи Казначейства: Міністерство фінансів Автономної Республіки ОСОБА_3, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (даті - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство «Енергоринок»; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство «Вугілля України»; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Колегія суддів звертає увагу, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а також у вигляді неустойки, у позивача відсутні, оскільки відповідно до пункту 17 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Відповідно до п. 1. предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого постачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з центрального водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 р. №30.

Згідно п. 9. договору сторона шоста перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 10434146,77 грн. в.т.ч. ПДВ 1739024,46 грн. за природний газ 2012 року згідно з договором від 31.07.2012 р. №2676-БО.

У відповідності до п. 17. договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

При таких обставинах колегія суддів приймає до уваги розрахунок відповідача який зроблений відповідно до умов договору №2676-БО та з врахуванням умов договору №1041/30 про організацію взаєморозрахунків, розрахунки надані позивачем не можуть бути враховані та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони зроблені з загальної суми заборгованості, без врахування договору №1041/30 про організацію взаєморозрахунків, а саме п. 9. даного договору.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7.2. договору поставки сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. За невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним договором щодо здійснення ним поставки природного газу. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий у листопаді 2012 р. та грудні 2012 р. природний газ з порушенням встановлених у договорі строків. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Здійснивши перевірку наданого відповідачем розрахунку щодо стягнення інфляційних втрат за період з 12.2012 р. по 02.2014 р. у розмірі 50763,90 грн. та 3% річних за період з 14.12.2012 р. по 04.12.2014 р. у розмірі 24718,15 грн., 123590,74 грн. пені, 124776,23 грн. 7% штрафу, колегія суддів прийшла до висновку, що подані розрахунки є обґрунтованими, та вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вказаного клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та беручи до уваги майновий стан сторін, оцінюючи співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій та розмір збитків колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що розмір, до якого відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій (1000,00 грн.) є неспіврозмірним, а тому, враховуючи також майнові інтереси позивача, колегія суддів відмовляє у його задоволенні.

При вирішенні даної справи колегією суддів врахована практика Верховного Суду України в аналогічних справах, зокрема, постанови Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Згідно статті 111- 28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У вище вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 статті 625 ЦК України не було. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати поставленого газу позивачем та повинен сплати штрафні санкції лише за той період часу який не підпадає під дію укладеного між сторонами договору про взаєморозрахунки та з урахуванням сплаченої суми відповідачем позивачу за поставлений газ.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 105 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи п. 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування частково рішення суду першої інстанції і прийняття нового рішення, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 4964,44 грн. судового збору за подання позову до суду першої інстанції та витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача у розмірі 74921,61 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

При таких обставинах, колегія суддів вирішила, що рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі № 917/2588/14 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга відповідача частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 3 та 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі № 917/2588/15 в частині стягнення 899682,75 грн. пені, 618399,41 грн. 3% річних, 855166,51 грн. 7% штрафу, 2333099,84 грн. інфляційних втрат та 73080,00 грн. судового збору скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ідентифікаційний код юридичної особи 00131819) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 123590,74 грн. пені, 24718,15 грн. 3% річних, 124776,23 грн. 7% штрафу, 50763,90 грн. інфляційних втрат та 4964,44 грн. судового збору за подачу позову до суду першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ідентифікаційний код юридичної особи 00131819) 74921,61 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 20.01.2016 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.