Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

21.01.2016 Справа № 927/1522/15

За позовом Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області,

вул. Івана Франка, 1, м. Ніжин, 16600

до Чернігівського обласного територіального Відділення Антимонопольного Комітету України, пр-т Миру , 49-а, м. Чернігів, 14000

про визнання недійсним рішення

Суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 04.02.2015 № 170/02-18; ОСОБА_2, довіреність від 11.01.10216 № 02-18/40;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність від 05.08.2015 № 01-14/2298;

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання незаконним рішення Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.09.2015 № 26-р/к у справі № 02-05/26-2015 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» та скасування вказаного рішення відповідача.

До початку судового розгляду справи по суті позивачем суду надано письмову заяву від 12.01.2016 про зміну предмету позову, у якій позивачем викладено вимогу про визнання недійсним рішення Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.09.2015 № 26-р/к у справі № 02-05/26-2015 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Заява позивача про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду.

Позовні вимоги мотивовані позивачем посиланням на необґрунтоване застосування відповідачем під час прийняття спірного рішення Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 15.07.2013 № 480, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.07.2013 за № 1282/23814, оскільки рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 09.04.2015 № 86 «Про встановлення граничних тарифів на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту» встановлювались тарифи на перевезення чинних, а не нових маршрути загального користування. Крім того, позивач зазначає про хибність викладених у спірному рішенні відповідача висновків про необхідність здійснення обстеження пасажиропотоків з метою вивчення попиту населення на пасажирські перевезення на міських, приміських, міжміських автобусних маршрутах загального користування, оскільки вказані обстеження здійснюються виключено при відкритті нових автобусних маршрутів, а не при формуванні тарифів на перевезення чинними маршрутами.

Відповідачем суду надано письмовий відзив від 06.01.2016 № 01-14//24 на позовну заяву, яким відповідач проти позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав, зокрема, зазначивши про пропуск позивачем встановленого ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» присічного двомісячного строку для звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

З 15.04.2015 Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради на підставі рішення від 09.04.2015 № 86 «Про встановлення граничних тарифів на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту» встановлено граничний тариф на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту при вартості газу 12,70 грн. у розмірі 3,50 грн.

Під час прийняття позивачем рішення від 09.04.2015 № 86 обстеження пасажиропотоків не проводилося.

Розпорядженням адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.08.2015 № 26-2015/1-рп/к за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_4 розпочато розгляд справи № 02-05/26-2015 щодо Виконавчого комітету Ніжинської міської ради за ознаками порушення, передбаченого пунктом 7 статті 50, статтею 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді бездіяльності органу місцевого самоврядування, що полягає у створенні умов для вчинення субєктами господарювання перевізниками порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 26-2015/1-рп/к, на підставі статей 12-1, 14 Закону України Про Антимонопольний комітет України, статей 48, 52 Закону України Про захист економічної конкуренції, пунктів , 311 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Голови Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за № 291/5482 зі змінами та доповненнями, пунктів 29 і 31 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (із змінами), адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 26-р/к від 23.09.2015 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вказаній справі, яким:

1. Визнано дії Виконавчого комітету Ніжинської міської ради щодо прийняття рішення від 09.04.2015 № 86 «Про встановлення граничних тарифів на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту» у розмірі 3,50 грн. на основі тільки розрахунків собівартості проїзду у автобусах, здійснених перевізником ТОВ «Пассервіс» (без врахування розрахунків інших перевізників: ТОВ «ГраАль», ПП «Омнібус Н», ФОП ОСОБА_5В.) з порушенням діючого порядку розрахунку тарифів, що регламентується Методикою розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 17.11.2009 № 1175, порушенням, передбаченим пунктом 7 статті 50, статтею 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді створення умов для вчинення Перевізниками порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

2. Зобовязано Виконавчий комітет Ніжинської міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене вище, у двомісячний термін з дня отримання копії рішення шляхом:

- скасування рішення від 09.04.2015 № 86 «Про встановлення граничних тарифів на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту» у частині встановлення граничного тарифу на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту у розмірі 3,50 грн.;

- встановлення тарифів на послуги міського пасажирського автомобільного транспорту на основі розрахунків, наданих перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Ніжин відповідно до Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 17.11.2009 № 1175, зокрема, з урахуванням проведеного обстеження пасажиропотоку на маршрутах загального користування;

- про припинення порушення повідомлення Територіальне відділення у пятиденний термін з дня припинення порушення;

- рекомендації Ніжинській міській раді (Виконавчому комітету) при здійсненні владних повноважень дотримуватись вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Копію зазначеного рішення відповідача позивачем отримано 02.12.2015, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення № 977 від 02.10.2015 (а.с. 47) та позивачем у справі не спростовується.

01.12.2015 позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом про визнання незаконним рішення Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.09.2015 № 26-р/к у справі № 02-05/26-2015 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» та скасування вказаного рішення відповідача (а.с. 34), проте ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2015 у справі № 927/1484/15 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто позивачеві на підставі положень п. 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Повторно до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання незаконним та скасування спірного рішення відповідача, що є предметом спору у даній справі № 927/1522/15, позивач звернувся 18.12.2015, про що свідчить штамп канцелярії Господарського суду Чернігівської області на позовній заяві та позивачем у справі не спростовується.

До позовної заяви 18.12.2015 позивачем додано письмове клопотання від 16.12.2015 № 02-18/5-583 (а.с. 35 37) про відновлення строку на звернення до суду, яким позивач просить суд визнати поважною причину пропуску Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради двомісячного строку на оскарження рішення Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.09.2015 № 26-р/к у справі № 02-05/26-2015 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Встановивши фактичні обставини справи, всебічно та повно оцінивши доводи сторін та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України», а також іншими актами законодавства, виданими на підставі законів чи постанов Верховної Ради України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

В силу вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надаються для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в іншій спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обовязковими до виконання.

Як встановлено положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Під час судового розгляду справи встановлено, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем 23.09.2015, отримане позивачем 01.12.2015, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення № 977 від 02.10.2015 (а.с. 47) та позивачем у справі не спростовується.

01.12.2015 позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.09.2015 № 26-р/к у справі № 02-05/26-2015 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» про визнання незаконним та скасування вказаного рішення відповідача (а.с. 34), проте ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2015 у справі № 927/1484/15 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто позивачеві на підставі положень п. 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Повторно до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання незаконним та скасування спірного рішення відповідача позивач звернувся 18.12.2015, тобто з пропуском встановленого ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячного строку.

До позовної заяви 18.12.2015 позивачем додано письмове клопотання від 16.12.2015 № 02-18/5-583 (а.с. 35 37) про відновлення строку на звернення до суду, яким позивач просить суд визнати поважною причину пропуску Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради двомісячного строку на оскарження рішення відповідача.

Відповідно до положень п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 14 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» У застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" , а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати, що за вказаними приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

При цьому господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні клопотання позивача про відновлення пропущеного строку на оскарження спірного рішення відповідача слід відмовити.

Викладені у позовній заяві доводи щодо неправомірності прийнятого відповідачем у справі рішення не можуть бути прийняті судом до уваги внаслідок пропуску позивачем встановленого ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення відповідача.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 21.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення 21.01.2016.

Суддя М.О. Демидова