ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 р. Справа № 909/1290/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - Європлюс", вул. Торф'яна, буд. 28, смт. Баришівка, Київська область, 07501

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона", вул. Максимовича, 8,м. Івано-Франківськ,76007

про стягнення заборгованості в сумі 2237400 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № 20/08-15-1 від 20.08.15,

від відповідача: не з"явилися,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УПК - Європлюс" звернулося в господарський суд Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" про стягнення заборгованості в сумі 2237400 грн., в тому числі 990000 грн. основного боргу (попередня оплата) та 1247400 грн. штрафу

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.15 порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 01.12.15. Ухвалою суду від 01.12.15 відкладено розгляд справи на 12.01.16.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. В обгрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №1507-3101/ПЕ-УКР від 31.07.15 щодо поставки оплаченого товару, в зв"язку з чим просить повернути суму сплаченої попередньої оплати та штраф за порушення термінів поставки товару.

Представник відповідача в засідання суду не з"явився, направив суду відзив на позовну заяву за вх.№236/16 від 11.01.16, в якому позов визнав в частині стягнення 990000 грн. основного боргу та просив зменшити розмір штрафу, оскільки вважає його надмірно великим порівняно із збитками позивача, зокрема просив застосувати подвійну облікову ставку НБУ та стягнути 75185,75 грн. штрафу. Крім того, направив клопотання про відкладення розгляду справи за вх.№271/16 від 11.01.16 у зв"язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, оскільки дії відповідача спрямовані на затягування судового процесу.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відхилено з огляду на таке.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом, а не обов'язком суду, якщо суд дійде висновку про можливість вирішення спору в даному судовому засіданні .

Слід зазначити, що розгляд справи вже відкладався ухвалою суду від 01.12.15 на підставі ст. 77 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи суд зазначає, що ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

31.07.15 між сторонами по справі укладено договір поставки №1507-3101/ПЕ-УКР, відповідно до умов якого постачальник (відповідач) зобов"язується поставити покупцю (позивачу) поліетилен, асортимент, найменування, кількість, якість, умови поставки та ціна якого, погоджується сторонами у специфікаціях та/або додаткових угодах до цього договору, а покупець зобов"язується приймати та оплачувати товар на підставі рахунків-фактур, виписаних постачальником на ім"я покупця, згідно узгоджених сторонами специфікацій та/або додаткових угод до цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.4.1. Специфікації №1 від 31.07.15, укладеної на виконання умов договору поставки, покупець (позивач) здійснює передоплату за продукцію в розмірі 100%. Фактом оплати являється зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.2. специфікації).

Позивач на підставі платіжних доручень №794787176 від 31.07.15, №794787178 від 31.07.15, №832707920 від 05.08.15, №832707954 від 07.08.15, №519 від 14.08.15, №832707996 від 14.08.15 згідно виставленого відповідачем рахунку №1440 від 31.07.15, перерахував відповідачу кошти в сумі 990000 грн. (належним чином завірені копії рахунку та платіжних доручень містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п.5 Специфікації, відповідач зобов"язаний поставити продукцію протягом десяти днів від дати здійснення передоплати позивачем у порядку, визначеному у п.п.4.1, 4.2. цієї Специфікації.

Так як продукцію відповідач у визначений п.5 Специфікації строк не поставив, позивач звертався до останнього з листами-вимогами №473 від 27.08.15 та №494 від 10.09.15 поставити товар, однак останній залишив їх без задоволення.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до положень ст. 663 ч. 1 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач 26.10.15 направив на адресу відповідача лист-вимогу за вих.№548 від 26.10.15, в якій просив повернути кошти в сумі 990000 грн., однак останній кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, до стягнення підлягає 990000 грн. основного боргу (попередньої оплати).

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1247400 грн. штрафу у розмірі 2% від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочки поставки товару.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.7.2 Договору та п.5 Специфікації до договору, у разі порушення строків (термінів) поставки товару, відповідач зобв"язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 2 (двох) відсотків від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочки поставки товару.

Згідно з ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, штраф нарахований за період з 25.08.15 по 26.10.15 і становить за 63 дні - 1247400 грн.

Враховуючи, що судом встановлено факт прострочення виконання зобов'язання з поставки товару, то правомірним є стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1247400 грн.

При цьому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. За приписами статті 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Дані норми кореспондують з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні зазначених правових норм, вирішується на підставі аналізу судом усіх матеріалів справи. Істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо, при цьому, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру штрафу таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 03.09.14 у справі №6-100цс14.

Як вбачається із матеріалів справи, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 990000 грн., а нарахована до стягнення неустойка у вигляді штрафу значно перевищує розмір заборгованості та становить 1247400 грн.

В той же час, як вказує Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на викладене, вимога про сплату відповідачем неустойки у вигляді штрафу у розмірі 21247400 грн. є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ч.3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відтак, суд вважає за необхідне реалізувати надане йому право та на 30 % зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме: 873180 грн.

Таким чином, до стягнення підлягають 990000 грн. основного боргу та 873180 грн. штрафу.

Крім того, згідно з п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 33561 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 230 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 610, 612, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - Європлюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" про стягнення заборгованості в сумі 2237400 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" (вул. Максимовича, 8,м. Івано-Франківськ,76007, код 31789757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК - Європлюс" (вул. Торф'яна, буд. 28, смт. Баришівка, Київська область, 07501, код 32497680) - 990000 (дев"ятсот дев"яносто тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 873180 (вісімсот сімдесят три тисячі сто вісімдесят) грн. 00 коп. штрафу та 33561 (тридцять три тисячі п"ятсот шістдесят одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В стягненні 374220 грн. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 13.01.16

Суддя Г.З. Цюх