донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.01.2016р. справа №905/2234/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від02.12.2015р. (повний текст підписано 07.12.2015р.)
по справі№ 905/2234/15 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер», м.Павлоград Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області
простягнення 59 909,61грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Макіївський завод «Лазер», м.Павлоград Дніпропетровської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області (Відповідач) про стягнення 59 909,61грн. за договором поставки № 1683-ДУ від 08.12.2014р., з яких: основного боргу у сумі 56 640грн., пені у сумі 2 832грн. та 3% річних у сумі 437,62грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.12.2015р. (повний текст підписано 07.12.2015р.) у справі № 905/2234/15 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» були задоволені в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором № 1683-ДУ від 08.12.2014р. з оплати отриманого від Позивача товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає відсутність у нього обовязку з оплати продукції, оскільки рахунок-фактура, який є необхідною передумовою для такої оплати, Відповідачем отриманий не був, а також безпідставне прийняття судом довіреності №170 від 05.05.2015р., наданої Позивачем, відповідно до якої отримання ТМЦ здійснюється за договором №344-ДУ від 09.01.2015р., який не є предметом розгляду даного спору.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Ломовцева Н.В., Стойка О.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.12.2015р. у справі №905/2234/15 було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 19.01.2016р. о 12.15год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 19.01.2016р. попри належну обізнаність про час і місце розгляду справи (а.с.а.с.108, 109) без пояснення причин не зявились, що, за висновком судової колегії, зважаючи на достатність наявних матеріалів справи для надання належної правової оцінки переглядуваному рішенню та невизнання явки представників обовязковою, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 08.12.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Макіївський завод «Лазер» (Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (Покупець) був укладений договір № 1683-ДУ (Договір а.с.а.с 14-22), згідно п.1.1 якого Позивач зобовязується поставити у власність Відповідача продукцію, а останній зобовязується у відповідності до п.1.2. прийняти та оплатити її на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, що є невідємною частиною договору.

В п.4.1 договору сторони зазначили, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, ціні, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору.

Пунктом 4.3. договору сторони визначили перелік товаросупровідних документів, які мав надати Постачальник (у тому числі рахунок-фактуру), а в п.4.4. договору передбачили право Покупця на відмову від приймання продукції у разі її надходження без товаросупровідної документації, що матиме наслідком неможливість здійснити приймання за кількістю, якістю та асортиментом і комплектністю.

На виконання умов договору, 29.01.2015р. сторони підписали Специфікацію на поставку продукції (а.с.81), в якій визначили предмет поставки загальною вартістю з урахуванням ПДВ - 104 358,00грн., у тому числі 2 одинці муфти зубчатої (аналог ч.МЗ-12) та порядок оплати, відповідно до якого Покупець повинен перерахувати шляхом безготівкового перерахунку грошові кошти на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

З матеріалів справи також вбачається, що 20.02.2015р. сторони підписали Додаткову угоду до договору № 1683-ДУ про внесення змін до Специфікації (а.с.24), відповідно до якої було змінено порядок та строки розрахунків за вказаною специфікацією, а саме: Покупець повинен перерахувати шляхом безготівкового перерахунку грошові кошти на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 20 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

За видатковою накладною № РН-0000129 від 05.05.2015р.(а.с.26) Позивач поставив муфту зубчасту МЗЛн 1023.00 (Аналог М3-12) у кількості 2шт., а Відповідач прийняв продукцію на підставі довіреності № 170 від 05.05.2015р. (а.с.а.с.27,28) на загальну суму 56 640грн. Видаткова накладна підписана представником Відповідача без зауважень та заперечень, містить посилання на договір №1623-ДУ від 08.12.2014р. та на рахунок-фактуру СФ-0000077 від 05.05.2015р., проте довіреність представника Відповідача містила посилання на договір №344-ДУ від 09.01.2015р., доказів укладання якого до матеріалів справи не надано.

06.05.2015р. Позивачем на електронну адресу Відповідача було направлено рахунок-фактуру №СФ-0000077 від 05.05.2015р.(а.с.25) на загальну суму 56 640,00грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.а.с.82,83). Наразі, за змістом позиції Відповідача, викладеній у відзиві на позов і апеляційній скарзі, останній заперечує надання йому з усіх товаросупровідних документів саме рахунку-фактури.

Втім, враховуючи визначені в додатковій угоді від 20.02.2015р. умови оплати, місцевий суд дійшов висновку, що Відповідач повинен був сплати вартість отриманого за видатковою накладною № РН-0000129 від 05.05.2015р товару до 01.06.2015р.

В п.6.8. договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка №413 від 05.10.2015р. (а.с.67), яка засвідчує, що станом на 05.10.2015р. заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» перед Приватним акціонерним товариством «Макіївський завод «Лазер» за договором поставки № 1683-ДУ від 08.12.2014р. складає 56 640,00грн.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів сплати Відповідачем заборгованості за договором № 1683-ДУ в сумі 56 640,00грн.

За таких обставин Господарський суд Донецької області задовольнив позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» в повному обсязі, стягнувши окрім суми заборгованості також і нараховані за період з 01.06.2015р. по 04.09.2015р. пеню в сумі 2 832,00грн. та 3% річних в сумі 437,61грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу (поставки). Як встановлено ст.712, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір № 1683-ДУ від 08.12.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами з оплати поставленого товару. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку, щодо якого є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати отриманого товару, факт поставки якого у відповідності до положень п.4.5. договору достатньою мірою підтверджується наявною у справі видатковою накладною №РН-0000129 від 05.05.2015р., складання якої в межах правовідносин за цим договором сторонами не оспорювалось. При цьому, посилання в цій накладній на належний номер договору за відсутністю доказів укладання іншого (згадуваного в довіреності представника Відповідача), співпадіння товару за накладною із товаром, вказаним в специфікації, а також вказівка на рахунок-фактуру, у повній мірі спростовує зауваження Скаржника щодо відсутності підстав для виникнення грошового зобовязання. Судом також враховується, що Відповідач не скористався правом відмовитись від прийняття товару через брак товару супровідних документів в порядку п.4.4. договору, та, як вірно вказав місцевий суд, в порядку ст.666 Цивільного кодексу України не встановлював строку для усунення недоліків щодо комплектності товаросупровідних документів (рахунку-фактури), або не відмовився від договору.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобовязань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

Прострочення оплати Відповідача у розумінні ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, є порушенням відповідного грошового зобовязання згідно із ст.610 Цивільного кодексу України та зумовлює застосування визначених ст.ст.549, 611, 625 цього Кодексу наслідків, а саме - стягнення заборгованості, суми пені (нарахування якої передбачено п.6.8. договору) та 3% річних за визначений період прострочення з 01.06.2015р. по 04.09.2015р.

За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо доведеності заявлених позовних вимог і стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості поставленого товару на суму 56 640,00грн, пені на суму 2 832,00грн. та 3 % річних у сумі 437,61грн., розрахунок розміру яких відповідає фактичним обставинами та умова договору та діючого законодавства щодо обмеження періоду нарахування пені 6-ти місячним періодом (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України), а її суми подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, апеляційним судом не встановлено передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення по суті заявлених і розглянутих позовних вимог.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2015р. (повний текст підписано 07.12.2015р.) у справі №905/2234/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2015р. (повний текст підписано 07.12.2015р.) у справі №905/2234/15 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано: 5прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3. У справу; 4. ДАГС; 5. ГСДО