РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/9647/15

Господарський суд міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ"

до відповідача Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 117 460,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Лисенко С.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Ковригін О.В. представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 117 460,85 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.06.2015 позов Публічного акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ" задоволено частково, а саме: стягнуто з Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 82 578,27 грн. основного боргу, 6 799,18 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 7 438,83 грн. - 3% річних, 1 936,23 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2015 рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 скасовано, а справу № 910/9647/15 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Судом прийнято до уваги, що вказівки які містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи відповідно до вимог статті 11112 ГПК України. У якості фактів, які повинні бути досліджені судом під час нового розгляду спору по даній справі є:

- факт того чи є акт звірки від 30.09.2012 доказом визнання заборгованості саме за договором від 13.10.2010 № 264-К/103-234-У в сумі, щодо якої виник спір;

- факт переривання позовної давності щодо суми заборгованості, відносно якої виник спір.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, і судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач надав суду письмові пояснення, в яких наполягав на позові, стверджував, що підписання відповідачем актів звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2012, 30.09.2012, 31.12.2012 та 30.09.2013, свідчать про вчинення останнім дій по визнанню суми боргу вказаної в акті, і є дією, яка перериває строк позовної давності, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити.

З'ясувавшифактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.2010 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 264-К/103-234-У, далі Договір, відповідно до умов якого продавець зобов'язаний продати, а покупець прийняти та оплатити запасні частини та матеріали, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору загальна ціна цього договору становить 82 578,27 грн., в т.ч. ПДВ - 13 763 грн.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначеного в розділі 10 договору.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманої продукції в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яку останній і намагається стягнути. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання основного зобов'язання, то позивач намагається додатково стягнути з відповідача пеню, штраф, 3% річних та інфляційні.

Надавши правову оцінку правовідносинам сторін, дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного:

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності згідно ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, як це зазначено у ч. 3 ст. 267 ЦК України. Частиною 1 ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України. У даному разі застосовується строк загальної позовної давності, який згідно ст. 257 ЦК України становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строком в один рік (ч. 2 т. 258 ЦК України). Відповідно до частин 1 і 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вищий господарський суд України у постанові від 11.11.2015 вказав на необхідність оцінки акта звірки від 30.09.2012 та визначення чи є він дією відповідача по визнанню боргу в розумінні ст. 264 ЦК України, або є актом, який свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій. При дослідженні наявних в матеріалах справи актів звірки взаємних розрахунків суд встановив, що актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 сторони підтвердили заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1 091 584,19 грн. Однак, посилання за поставку яких саме товарів чи надання послуг виникла заборгованість в акті відсутнє. Крім того, сума щодо якої виник спір між сторонами становить 82 578,27 грн. Таким чином, посилання на Договір, як на підставу виникнення боргу в акті звірки розрахунків від 30.09.2013 відсутнє. Окрім того, сума накладної, відображена в акті не відповідає сумі здійсненої поставки, дати і суми здійснених проплат в акті не зазначені. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пунктом 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 передбачено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу). Суд вважає, що досліджувані судом акти звірки розрахунків лише свідчать про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій і не можуть прийматись як доказ визнання відповідачем боргу за товар, отриманий по Договору, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом, поважні причини пропуску строку позовної давності відсутні та позивачем не доведено переривання перебігу позовної давності, з огляду на викладене, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" слід відмовити. У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Витрати по сплаті судового збору за подання позову залишаються за позивачем - Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ", згідно ст. 44, 49 ГПК України. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення у апеляційному та касаційному порядку покладаються на позивача - Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ", згідно ст. 44, 49 ГПК України. У судовому засіданні, яке відбулося 13.01.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного керуючись статтями 257, 261, 264, 266, 692, 712, ЦК України, статтями 193, 265 ГК України, ст. 42, 43, 33, 34, 35, ч.3 ст.43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2, 3 ст. 85, 11112 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відмовити. 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, , на користь:

- Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2, , витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 2 349,22 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 18.01.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко