Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" січня 2016 р. Справа № 906/1635/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1В,- дов. від 03.11.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тримакс-Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест-Лайн"

про стягнення 119788,68 грн.

Позивач подав позов про стягнення з відповідача заборгованості за договорами купівлі - продажу №4 від 31.07.2015р. та № 5 від 03.08.2015р. у розмірі 119788,68 грн., з яких: 110572,50 грн., - основний борг; 8216,58 грн. - пеня; 999,60 грн. - 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1200,00грн. витрат на правову допомогу.

Водночас, подавши до суду позов, позивач просив вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно та розрахункові рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-ЛАЙН" до вирішення справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 16.11.2015р. порушено провадження у справі, призначено до розгляду на 30.11.2015р., в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2015р. розгляд справи відкладено на 15.12.2015р.

Заявою № 02-44/1219/15 від 15.12.2015р. (а.с. 68-69), яка судом прийнята до розгляду, позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 60572,50 грн. - основного боргу; 8216,58 грн. - пені; 991,90 грн. - 3% річних.

12.01.2016р. від позивача повторно надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 54572,50грн. основного боргу, 8216,58 грн. пені та 991,09 грн. 3 % річних (а.с 87-88).

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що подана позивачем заява не суперечить нормам чинного законодавства, суд приймає останню до розгляду та вирішує спір в межах зменшених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.01.2016р.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Вимоги ухвали від 15.12.2015р. відповідачем не виконано. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 85).

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладені обставини, спір розглядається за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тримакс-Авто" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест-Лайн" 31.07.2015р. укладено договір купівлі-продажу №4 та 03.08.2015р. договір купівлі-продажу № 5 (а.с. 16-17).

При цьому, до матеріалів справи позивачем додано лише договір купівлі-продажу № 5 від 03.08.2015р.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на умови обох договорів, які, як вказує позивач, є аналогічними за змістом.

Позивач вказав, що у ТОВ "Тримакс-Авто" відсутній оригінал договору купівлі-продажу №4 від 31.07.2015р., оскільки відповідач не повернув примірник позивача, тому, в порядку ст. 38 ГПК України, заявляв клопотання про витребування зазначеного договору у відповідача.

Ухвалами від 30.11.2015р. та від 15.12.2015р. у відповідача витребовувася договір купівлі-продажу № 4 від 31.07.2015р., однак відповідач вимог ухвал суду не виконав і такого договору суду не надав.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу № 4 від 31.07.2015р., а містять лише договір № 5 від 03.08.2015 р., тому судом оцінюються умови саме цього договору.

Так, умовами договору купівлі-продажу від 03.08.2015р. № 5 сторони передбачили наступне.

Відповідно до п.1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти у свою власність та оплатити товар згідно виставлених рахунків та оформлених видаткових накладних.

Згідно п. 2.1. договору, передача товару у власність покупця здійснюється продавцем протягом 3-х днів з моменту підписання договору та за адресою: м. Житомир, вул.Київська, 81.

Факт передачі Товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписується обома сторонами у момент передачі-приймання товару (п. 2.2 Договору).

За умовами п. 2.3 Договору, моментом переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаної видаткової накладної.

Загальна вартість товару за цим Договором визначається згідно виставлених рахунків та оформлених видаткових накладних (п. 3.1 договору).

На виконання умов договору купівлі - продажу № 5 від 03.08.2015р. позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 121403,80 грн., що підтверджується видатковими накладними № 62 від 03.08.2015р., № 64 від 11.08.2015р., № 68 від 28.08.2015р., № 69 від 28.08.2015р. (а.с. 35-38).

Крім того, за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015р. позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 43955,60 грн. (а.с. 34). Як вбачається з вищевказаної накладної, відпуск товару здійснено на виконання договору № 4 від 31.07.2015 р.

Всього позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 165359,40 грн.

У пункті 3.3 Договору № 5 від 03.08.2015 р. сторони погодили, що оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати 100% вартості товару протягом 3-х днів з моменту підписання видаткової накладної.

Відповідач, отриманий від позивача товар, оплатив частково на загальну суму 110786,90грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.24-32,70-73, 89).

За таких обставин у відповідача утворилась заборгованість за отриманий від позивача товар в сумі 54572,50 грн.

Відповідно до п. 5.4 Договору,у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов'язань по оплаті за фактично переданий у власність товар за цим договором покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

На підстав вищевказаного пункту договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8216,58 грн. пені.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано 3% річних в сумі 991,09грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами щодо поставки товару за видатковими накладними № 62 від 03.08.2015р., № 64 від 11.08.2015р., № 68 від 28.08. 2015р., № 69 від 28.08.2015р. виникли на підставі договору купівлі-продажу № 5 від 03.08.2015р.

Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять договору № 4 від 31.07.2015 р., суд дійшов висновку, що поставку товару за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015р. слід вважати позадоговірною.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи з вищевикладених обставин, між сторонами згідно видаткової накладної № 61 від 31.07.2015р.р. виникли правовідносини поставки, укладені в спрощений спосіб.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 165359,40 грн. Відповідач факт отримання товару на зазначену суму не оспорив.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вже встановлено судом, у пункті 3.3 Договору № 5 від 03.08.2015 р. сторони погодили, що оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати 100% вартості товару протягом 3-х днів з моменту підписання видаткової накладної.

Таким чином, у відповідача за видатковою накладною № 62 від 03.08.2015р. виник обов'язок оплатити поставлений товар до 07.08.2015 року; за видатковою накладною № 64 від 11.08.2015р. - до 15.08.2015р., за видатковою накладною № 68 від 28.08.2015р. - до 01.09.2015р.; за видатковою накладною № 69 від 28.08.2015р - до 01.09.2015р.

Щодо строку проведення розрахунків за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015р.,то, оскільки суд дійшов висновку, що вказана поставка здійснювалась поза межами договору, при визначення терміну розрахунків слід керуватись нормами ст. 692 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб'єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, обов'язок оплатити товар за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015 р. в сумі 43955,60 грн. у відповідача виник після його прийняття від позивача, тобто 01.08.2015р., хоча позивач вважає, що строк оплати за товар згідно вказаної видаткової накладної виник 03.08.2015р.

Згідно матеріалів справи, відповідач провів часткову оплату вартості отриманого товару в розмірі 110786,90грн. (а.с.24-32,70-73,89).

В результаті неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати отриманого товару, станом на день розгляду справи в суді має місце заборгованість в сумі 54572,58 грн. Доказів погашення заборгованості у вказаній сумі суду не надано.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 54572,58 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 8216,58 грн. пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України)

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 7-9), за несвоєчасно проведені відповідачем розрахунки пеню нараховано:

- по видатковій накладній № 61 від 31.07.2015р. періодами, починаючи з 03.08.2015 по 02.11.2015р., на суму заборгованості, яку визначив позивач, у відповідний період, на загальну суму 1124,57 грн.;

- по видатковій накладній № 62 від 11.08.2015р. періодами з 06.08.2015р. по 09.11.2015р., на суму заборгованості, яку визначив позивач, у відповідний період, на загальну суму 1101,88 грн.;

- по видатковій накладній № 64 від 11.08.2015р. з 14.08.2015р. по 09.11.2015р. в сумі 1991,00 грн.;

- по видатковій накладній № 68 від 28.08.2015р. з 31.08.2015р. по 09.11.2015р. в сумі 2390,67 грн.;

- по видатковій накладній № 69 від 28.08.2015р. з 31.08.2015р. по 09.11.2015р. в сумі 1608,46 грн.;

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки, заборгованість по видатковій накладній № 61 від 31.07.2015р. на яку позивачем здійснено нарахування пені є заборгованістю за товар, що поставлявся на підставі договору купівлі-продажу, вчиненого сторонами у спрощений спосіб, а також враховуючи відсутність між сторонами правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчиненого у письмовій формі, вимога позивача про стягнення з відповідача 1124,57 грн. пені, нарахованої на заборгованість по вказаній видатковій накладній, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

В той же час, перевіривши нарахування пені за іншими видатковими накладними, поставка товару за якими здійснювалась на підставі договору купівлі-продажу № 5 від 03.08.2015 р., суд встановив, що позивач не врахував, що відповідач, здійснюючи проплати, у призначенні платежу вказував: "за товар згідно виставленого рахунку № 22 від 03.08.02015р.", тобто за товар отриманий за видатковою накладною № 62 від 03.08.2015р.

Тому оплати, проведені відповідачем 12.08.2015р. в сумі 3000,00 грн., 14.08.2015р. в сумі 5000,00грн., 17.08.2015р. в сумі 786,90грн., 21.08.2015р. в сумі 3000,00грн. та 25.08.2015р. в сумі 3000,00 грн., слід занести в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною № 62 від 03.08.2015р., а не за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015 р., як це зробив позивач.

Крім того, по кожній видатковій накладній позивач допустився помилки в початковій даті нарахування пені, вказавши дату початку нарахування пені, на яку було відсутнє прострочення платежу.

Так, виходячи з умов укладеного між сторонами договору, по видатковій накладній № 62 від 03.08.2015р. заборгованість є простроченою з 07.08.2015р., по видатковій накладній № 64 від 12.08.2015р. - з 15.08.2015р., по видатковим накладним № № 68, 69 від 28.08.2015р. - з 01.09.2015р.

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані позивача, суд здійснив власний розрахунок пені за несвоєчасно проведені відповідачем розрахунки, а саме:

- по видатковій накладній № 62 від 11.08.2015р. пеню правомірно нараховувати з 07.08.2015р. по 11.08.2015р. на суму заборгованості 14786,90 грн.; з 12.08.2015р. по 13.08.2015р. на суму заборгованості 11786,90грн.; з 14.08.2015р. по 16.08.2015р. на суму заборгованості 6786,90грн.; з 17.08.2015р. по 20.08.2015р. на суму заборгованості 6000,00грн.; з 21.08.2015р. по 24.08.2015р. на суму заборгованості 3000,00 грн., що в цілому становить 126,45грн.

- по видатковій накладній № 64 від 11.08.2015р. пеню слід рахувати з 15.08.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 29573,80 грн., яка складає 1748,49грн.

- по видатковій накладній № 68 від 28.08.2015р. правомірно рахувати пеню з 01.09.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 46056,10грн., яка складає 2094,60грн..;

- по видатковій накладній № 69 від 28.08.2015р. - з 01.09.2015р. по 09.11.2015р. в сумі на заборгованість 30987,00 грн. , розмір пеня складає 1409,28 грн.

Загальний розмір пені становить 5378,82 грн.

Таким чином, вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 5378,82грн. В частині стягнення 2837,76 грн. (8216,58 грн. - 5378,82грн.) пені суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 991,09 грн. 3% річних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача вбачається (а.с.75-78), що нарахування 3% річних здійснено наступним чином:

- по видатковій накладній № 61 від 31.07.2015р.: з 03.08.2015р. по 11.08.2015р. на суму заборгованості 43955,60 грн.; з 12.08.2015р. по 13.08.2015р. на суму заборгованості 40955,60 грн.; з 14.08.2015р. по 16.08.2015р. на суму заборгованості 35955,60 грн., з 17.08.2015р. по 20.08.2015р. на суму заборгованості 35168,70грн., з 21.08.2015р. по 24.08.2015р. на суму заборгованості 32168,70грн.; з 25.08.2015р. по 27.08.2015р. на суму заборгованості 29168,70грн., з 28.08.2015р. по 15.09.2015р. на суму заборгованості 14168,70 грн., з 16.09.2015р. по 25.09.2015р. на суму заборгованості 4168,70 грн.;

- по видатковій накладній № 62 від 03.08.2015р.: з 06.08.2015р. по 04.11.2015р. на суму заборгованості 14786,90грн.; з 05.11.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 13955,90 грн.;

- по видатковій накладній № 64 від 11.08.2015р. з 14.08.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 29573,80 грн.;

- по видатковій накладній №68 від 28.08.2015р. з 31.08.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 46056,10грн.;

- по видатковій накладній № 69 від 28.08.2015р. з 31.08.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 30987,00грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що позивачем допущено аналогічні помилки, що і при нарахуванні пені.

До того ж, враховуючи, що суд дійшов висновку про зарахування проплат в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною № 62 від 03.08.2015р., та про позадоговірне постачання за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015 р., позивач вправі був нараховувати 3 % річних на заборгованість, яка виникла за видатковою накладною № 61 від 31.07.2015р., в наступному порядку: з 01.08.2015р. по 27.08.2015р. на суму 43955,60 грн.; з 28.08.2015р. по 15.09.2015р. на суму 28955,60грн.; з 16.09.2015р. по 02.11.2015р. на суму 18955,60грн.; з 03.11.2015р. по 04.11.2015р. на суму 8955,60грн.; з 05.11.2015р. по 10.11.2015р. на суму 3955,60грн., що в сукупності складає 218,59 грн.

Однак, оскільки позивач по накладній № 61 від 31.07.2015 р. здійснив розрахунок 3% річних на суму заборгованості меншу від правомірної та арифметично вірної, в результаті чого, заявлені до стягнення 3% річних також є меншими, суд приймає до уваги суму вказану розивачем, а саме 115,29 грн. (а.с. 75).

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по іншим накладним розрахунок 3% річних наступний:

- по накладній № 62 від 11.08.2015р.: з 07.08.2015р. по 11.08.2015р. на суму заборгованості 14786,90 грн.; з 12.08.2015р. по 13.08.2015р. на суму 11786,90 грн., з 14.08.2015р. по 16.08.2015р. на суму 6786,90 грн., з 17.08.2015р. по 20.08.2015р. на суму 6000,00грн., з 21.08.2015р. по 24.08.2015р. на суму 3000,00грн., які в сукупності склали 12,65 грн.;

- по накладній № 64 від 11.08.2015р. починаючи з 15.08.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 29573,80грн., які складають 211,47 грн.;

- по накладній № 68 від 28.08.2015р. починаючи з 01.09.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 46056,10 грн., які складають 264,98 грн.;

- по накладній № 69 від 28.08.2015р., починаючи з 01.09.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 30987,00 грн., які складають 178,28грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних становить 782,67 грн., яка є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню.

В частині стягнення 208,42 грн. (991,09 грн. - 782,67 грн.) 3 % річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь у розгляді справи не скористався, письмового відзиву та доказів погашення заборгованості в повному обсязі не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 60734,09 грн., з яких: 54572,50 грн. основний борг, 5378,82 грн. пеня, 782,67 грн. 3% річних.

В частині стягнення 2837,76 грн. пені та 208,42 грн. 3% річних суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати в частині судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правов у допомогу в сумі 1200,00грн., суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

В розумінні вищезазначених статтей ГПК України судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу посилається на договір про надання юридичних послуг від 03.11.2015р., укладений між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 (виконавцем) (а.с. 39).

На підтвердження оплати послуг за надання правової допомоги позивачем долучено до матеріалів справи касовий ордер № 34 від 23.11.2015р. (а.с. 62) на суму 975,48 грн. Решта суми - 224,52грн., за поясненням позивача - це податки, що підприємство сплатить за виконавця - ОСОБА_1 як податковий агент згідно Розділу ІV Податкового кодексу України.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. за № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом ч.3 ст. 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

З огляду на викладене, відшкодуванню підлягають лише судові витрати на оплату послуг адвоката.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що особа, яка надавала послуги на правову допомогу являється адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність», витрати, сплачені згідно договору про надання юридичних послуг від 03.11.2015р. не підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-ЛАЙН" (10002, м. Житомир, вул. В.Бердичівська, буд.72, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тримакс-Авто" (10031, АДРЕСА_1, )

- 54572,50 грн. заборгованості;

- 5378,82 грн. пені;

- 782,67 грн. 3% річних;

- 1159,82 судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.01.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід.)