донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.01.2016 справа № 913/196/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
судді:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. 25 від 25.11.2015,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. РА192/15 від 29.12.2015,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області,
на рішення господарського суду Луганської області
від27.10.2015
по справі№913/196/15 (ОСОБА_6В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецпроменерго-1", с. Червоне Слобода Черкаського району Черкаської області,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області,
про та зустрічним позовом до простягнення 131 215, 31 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпроменерго-1", с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, стягнення 6 675, 75 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1» (далі ТОВ «Спецпроменерго-1», Постачальник), с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (далі ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», Покупець), м. Сєвєродонецьк Луганської області, про стягнення основного боргу в розмірі 82 558, 24 грн., інфляційних втрат у сумі 42 344, 20 грн., 3 % річних у розмірі 2 184, 96 грн. та пені в сумі 4 127, 91 грн.

ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» звернулось до господарського суду Луганської області із зустрічним позовом до ТОВ «Спецпроменерго-1» про стягнення неустойки у виді штрафу в розмірі 6 675, 75 грн. за порушення умов Договору поставки.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 позовні вимоги за первісним позовом задоволено у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якому просить його скасувати. Зокрема, апелянт посилається на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права.

Позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» не підлягає задоволенню.

Представник ТОВ «Спецпроменерго-1» у судовому засіданні 20.01.2015 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 залишити без змін.

У судовому засіданні 20.01.2016 представник ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені у скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» та ТОВ «Спецпроменерго-1» 30.05.2014 було укладено Договір поставки № 459/14-РА (далі Договір), відповідно до якого Постачальник зобовязується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами чинного Договору (а. с. 10-12).

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у Специфікаціях до Договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або товаросупровідним документом.

Умови поставки Продукції DDP, відповідно до «Інкотермс-2000», з урахуванням умов та застережень, що містяться у цьому Договорі та/або відповідних Специфікаціях (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору ціни за продукцію, що поставляється Постачальником, встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником за цим Договором, здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не погоджено у Специфікаціях до чинного Договору (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі непоставки (в тому числі недопоставки бракуючої та/або некомплектної) Продукції у строки, передбачені Договором або відповідною Специфікацією, Постачальник, за письмовою вимогою Покупця, сплачує Покупцю неустойку у виді штрафу в розмірі 5 % від вартості Продукції, що поставляється за відповідною Специфікацією. У випадку порушення Постачальником своїх зобовязань за Договором більше 10 календарних днів, Постачальник додатково, за письмовою вимогою Покупця, сплачує неустойку у розмірі 0,1 % від вартості непоставленої (недопоставленої, бракуючої та/або некомплектної) у строк Продукції за кожний день прострочення. Неустойка нараховується за весь період порушення зобовязання. Крім того, відшкодовує всі збитки Покупця, спричинені затримкою виконання Постачальником зобовязань за цим Договором.

Згідно з п. 6.8 Договору у випадку несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, за письмовою вимогою Постачальника, сплачує останньому неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, однак не більше 5 % від вартості своєчасно не оплаченої Продукції.

Сторонами були укладені Специфікації до Договору: № 1/1 від 30.05.2014 на суму 133 515, 00 грн. (а. с. 13), № 3/1 від 09.07.2014 на суму 62 400, 00 грн. (а. с. 14) та № 3/1 від 29.09.2014 на суму 35 100, 00 грн. (а. с. 15).

Відповідно до умов цих Специфікацій Постачальник зобовязаний поставити продукцію протягом 30 днів після підписання Специфікації.

У п. 2 кожної Специфікації сторони узгодили умови поставки: DDP «Інкотермс-2010», місце поставки склад Покупця: м. Ровеньки, вул. Енгельса, 8.

Згідно з п. 4 цих Специфікацій оплата Продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстроченням платежу 90 календарних днів з моменту прийняття Продукції на склад Покупця.

На виконання умов Договору ТОВ «Спецпроменерго-1» здійснило поставку продукції за видатковими накладними: від 09.07.2014 № РН-0000048 на суму 133 515, 00 грн. (а. с. 17), від 09.07.2014 № РН-0000053 на суму 62 400, 00 грн. (а. с. 18) та від 30.09.2014 № РН-0000087 на суму 35 100, 00 грн. (а. с. 13). Всього на загальну суму 231 015, 00 грн.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» здійснило часткову оплату поставленого Товару, а саме: 11.02.2014 19 364, 56 грн. (а. с. 63), 14.01.2014 30 000, 00 грн. (а. с. 64), 06.11.2014 50 000, 00 грн. (а. с. 66), 29.12.2014 49 092, 20 грн. (а.с. 65). Всього на загальну суму 148 456, 76 грн.

У звязку з порушенням строків оплати за Договором ТОВ «Спецпроменерго-1» 08.12.2014 звернулось до ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» з листом, в якому Постачальник просить здійснити звірку взаємних розрахунків за Договором та, у разі підтвердження заборгованості, протягом десяти днів з дня отримання листа письмово повідомити про строки її погашення (а. с. 25-26).

13.01.2015 ТОВ «Спецпроменерго-1» звернулось до ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» з претензією № 1 на суму 35 557, 57 грн. за Специфікацією № 3/1 від 29.09.2014 (а. с. 27) та претензією № 2 на суму 103 881, 58 грн. за Специфікацією № 1/1 від 09.07.2014 (а. с. 28).

Оскільки зазначені претензії були залишені Покупцем без відповіді, ТОВ «Спецпроменерго-1» звернулось до суду для стягнення вищевказаної заборгованості.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду є частково обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, Відповідач за первісним позовом вважає, що строк оплати не настав, тому що ТОВ «Спецпроменерго-1» не виконало свого обовязку з поставки Продукції належним чином.

Враховуючи, що Продукція була прийнята Покупцем без заперечень щодо місця чи строку її поставки, колегія суддів вважає, що обовязок з оплати товару Відповідачем виник відповідно до умов Договору у строк, передбачений Специфікацією, тобто протягом 90 календарних днів з дня приймання відповідної Продукції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що основний борг, заявлений ТОВ «Спецпроменерго-1», підлягає стягненню з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» у розмірі 82 558, 24 грн.

Щодо нарахування пені за прострочення виконання зобовязання колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи, що відповідно до п. 6.8 Договору розмір пені не може перевищувати 5 % від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення пені в сумі 4 127, 91 грн.

Позивачем за первісним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, також заявлено до стягнення 3 % річних від суми основного боргу у розмірі 3 209, 73 грн. за період з 08.10.2014 по 20.10.2015.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 3 209, 73 грн.

Позивачем за первісним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 47 800, 33 грн. за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 4 Специфікацій, укладених між сторонами, строк оплати за видатковими накладними № РН-0000048 та № РН-0000053 від 09.07.2014 спливає 07.10.2014, а за видатковою накладною № РН-0000087 від 30.09.2014 29.12.2014. Таким чином, інфляційні втрати за видатковими накладними № РН-0000048 та № РН-0000053 від 09.07.2014 повинні нараховуватись з листопада 2014 року, а за видатковою накладною № РН-0000087 від 29.12.2014 з січня 2015 року.

Виходячи з наведеного, Позивач за первісним позовом невірно визначив період нарахування інфляційних втрат, врахувавши місяць, в якому мав бути здійснений платіж.

Крім того, 20.01.2016 до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», в яких наведено контррозрахунок інфляційних втрат.

Колегія суддів не бере наданий контррозрахунок до уваги, оскільки Відповідач за первісним позовом невірно визначив період нарахування інфляційних втрат, врахувавши місяць, в якому мав бути здійснений платіж, в порушення п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що стягненню підлягають інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по вересень 2015 року в сумі 41 542, 43 грн., а в іншій частині відмовляє за недоведеністю.

Щодо клопотання Відповідача за первісним позовом про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 83 ГПК України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п. 4.1. зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України сплата 3 % річних від простроченої суми, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми не є неустойкою, застосування п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України до цих сум є невірним, а ст. 625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом їх розміру.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідач за первісним позовом не надав доказів в обґрунтування своїх вимог про зменшення розміру пені, зокрема сертифікату Торгово-промислової палати України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що клопотання Відповідача за первісним позовом про зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат не підлягає задоволенню.

Щодо вимог ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» за зустрічним позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну поставку Продукції на підставі п. 6.8 Договору колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що зобовязання ТОВ «Спецпроменерго-1» з поставки Продукції не було виконано належним чином, оскільки Продукція була поставлена у неналежне місце та з порушенням визначених у Специфікаціях строків.

Умовами Специфікації № 1/1 від 30.05.2014 встановлено, що Постачальник зобовязаний поставити Продукцію протягом 30 днів після підписання Договору, тобто по 30.06.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, Продукція за цією Специфікацією була поставлена з порушенням встановленого строку, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000048 від 09.07.2014 (а. с. 17).

При цьому колегія суддів зазначає, що ненаправлення Покупцем письмової вимоги про сплату неустойки у виді штрафу на підставі п. 6.8 Договору не позбавляє ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» права на стягнення штрафу в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002 визначено, що зі змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Отже, колегія суддів вважає, що положення п. 6.8 Договору не є умовами настання відповідальності за порушення господарського зобовязання, а встановлюють механізм стягнення неустойки у досудовому порядку та не позбавляють ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» права на звернення до суду, тому зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 підлягає скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 257, 90 грн. та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовних заяв та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, на рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 частково скасувати.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Луганської області від 27.10.2015 у справі № 913/196/15 у наступній редакції:

«Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1», с.Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області (, р/р 4734 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1», с. Червона Слобода Черкаської області (, р/р 6500 у ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005), основний борг у розмірі 82 558, 24 грн., інфляційні втрати в сумі 41 542, 43 грн., 3 % річних у розмірі 3 209, 73 грн., пеню в сумі 4 127, 91 грн.

В іншій частині позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 6 257, 90 грн. відмовити.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1», с. Червона Слобода Черкаської області (, р/р 6500 у ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, (, р/р 4734 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) штраф у розмірі 6 675, 75 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області (, р/р 4734 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1», с. Червона Слобода Черкаської області (, р/р 6500 у ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005), судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 693, 24 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпроменерго-1», с. Червона Слобода Черкаської області (, р/р 6500 у ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, (, р/р 4734 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 1 827, 00 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 4 655, 21 грн.»

Господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3