ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 918/1246/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Лунька О.І., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Банк) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець) про стягнення заборгованості в сумі 355 464 грн. 13 коп.,

за участі:

представника позивача: Миронюка Є.В. за дов. від 23 грудня 2015 року № 09-32/711,

відповідача: ОСОБА_1,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 року Банк звернувся до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є Банк, та Підприємцем був укладений кредитний договір № 607/08, на виконання якого банк надав відповідачу кредит в сумі 2 100 000 грн. 00 коп. Оскільки Підприємець, в порушення умов зазначеної угоди, у повному обсязі своїх зобов'язань за цим правочином не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 355 464 грн. 13 коп. по тілу кредиту, останній, посилаючись на статті 526, 530, 536, 546, 549, 550, 610-612, 625, 1046, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 9 листопада 2015 року порушено провадження у справі № 918/1246/15, розгляд якої було призначено на 24 листопада 2015 року.

У судовому засіданні 24 листопада 2015 року відповідач повідомив про наявність сумнівів щодо наявності його власноручного підпису на спірному кредитному договорі від 29 травня 2008 року № 607/08.

Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року розгляд справи відкладався на 8 грудня 2015 року. Крім того, враховуючи вищенаведені пояснення відповідача, з метою вирішення питання про можливість призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, цією ухвалою у відповідача були витребувані оригінали власноручно написаних останнім документів та документів, які містять власноручний підпис Підприємця, вчинених протягом 2008-2009 років.

У зв'язку, зокрема, з неподанням відповідачем вищенаведених документів, у судовому засіданні 8 грудня 2015 року оголошувалася перерва до 22 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року строк розгляду спору у справі № 918/1246/15 було продовжено на 15 днів - до 21 січня 2016 року, а розгляд справи відкладено на 13 січня 2016 року та повторно витребувано у Підприємця вказані документи.

У судових засіданнях 13 січня 2016 року та 18 січня 2016 року з метою подання витребуваних доказів та надання можливості представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи, оголошувалися перерви відповідно до 18 січня 2016 року та 21 січня 2016 року (кінцевий день передбаченого законом граничного строку розгляду господарського спору, з урахуванням його продовження ухвалою суду від 22 грудня 2015 року на п'ятнадцять днів).

У судовому засіданні 21 січня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у даному судовому засіданні зазначив, що з більшою ймовірністю у спірному кредитному договорі міститься його власноручний підпис. У той же час в останнього наявні певні сумніви щодо приналежності йому підписів, проставлених на деяких фінансових документах, вчинених в рамках цього правочину.

У той же час слід зазначити, що Підприємець витребувані у нього судом документи, зокрема, відзив на позовну заяву, а також оригінали власноручно написаних останнім документів та документів, які містять власноручний підпис Підприємця, вчинених протягом 2008-2009 років, які б давали можливість призначити у даній справі судову почеркознавчу експертизу, не надав, поважних причин невиконання вимог ухвал суду не повідомив. Крім того, відповідач чітко не зазначив, в яких саме фінансових документах можливо міститься не його власноручний підпис. Разом з тим вказана особа не подавала клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на відсутність коштів на її проведення.

За таких обставин, беручи до уваги те, що відповідачу надавалося достатньо часу для подання відзиву на позов, письмових пояснень та додаткових документів, а також зважаючи на те, що чергове відкладення розгляду справи спричинить до виходу за межі встановленого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) граничного строку вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність розгляду даної справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення відповідача та представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2008 року між Підприємцем та закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є Банк, був укладений кредитний договір № 607/08, за умовами якого останній зобов'язався надати позичальнику у тимчасове платне користування кредитні кошти у розмірі 2 100 000 грн. 00 коп. під сплату 20 % річних з кінцевим строком повернення не пізніше 28 травня 2009 року, а відповідач, у свою чергу, - повернути даний кредит і сплатити проценти за користування ним (а.с. 16-21).

За змістом вказаного договору останній підписаний Підприємцем та уповноваженим представником банку, а також скріплений печаткою цієї юридичної особи.

Згідно умов пункту 2.2 спірного правочину повернення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами у відповідності до наступного графіку: 300 000 грн. 00 коп. - не пізніше 1 листопада 2008 року; 2 000 000 грн. 00 коп. - не пізніше 28 травня 2009 року. У разі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитом відповідно до пункту 3.4 цього договору датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту.

За пунктом 2.3 договору кредит надається позичальнику для поточної діяльності (на виробничі потреби).

Відповідно до пункту 3.1 вищенаведеного правочину кредит надається банком позичальнику шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з позичкового рахунку, відкритого банком у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Рівне" (код банку: 333335), на рахунки контрагентів позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Нарахування банком процентів починається з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом (пункт 3.3 договору).

У пункті 3.8 даної угоди її сторони погодили, що за наявності заборгованості по кредиту та/або процентах за користування ним (у тому числі і процентах за неправомірне користування кредитом), сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості: у першу чергу сплаті підлягають нараховані, але не сплачені в строки проценти; у другу чергу сплаті підлягають нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; у третю чергу сплаті підлягає прострочена заборгованість за кредитом; у четверту чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим договором. Заборгованість за кредитом, строк сплати якої ще не настав, погашається позичальником у строк, передбачений пунктом 2.2 цього договору. Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинно відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

Згідно з пунктом 4.2.8 договору позичальник зобов'язується незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, усі нараховані відсотки та неустойку за умови настання обставин, вказаних у пункті 4.3.4 цього договору.

Відповідно до пункту 5.2 зазначеного правочину позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов'язання по поверненню банку сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або процентів за неправомірне користування кредитом зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

За змістом пунктів 6.1 та 6.5 цієї угоди остання набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору.

Слід також зазначити, що пунктом 6.8 даного правочину передбачено, що всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення господарського суду. При цьому строк, у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), встановлюється тривалістю у 10 років.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищенаведеної угоди банк 29 травня 2008 року надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2 100 000 грн. 00 коп. Вказаний факт підтверджується, зокрема, наявною у матеріалах справи копією клопотання позичальника про видачу вказаних грошових коштів (а.с. 89), копією довідки банку про результати перевірки цільового використання спірного кредиту від 19 серпня 2008 року (а.с. 7), а також відповідними виписками з банківського рахунку Підприємця (54-56, 76). Крім того, цей факт також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних оплачених банком з позичкового рахунку Підприємця НОМЕР_2 платіжних доручень позичальника, а також копіями видаткових накладних на поставку відповідачу його контрагентами товару, оплаченого банком безпосередньо з вищенаведеного рахунку (а.с. 77-82).

Про належне виконання кредитодавцем своїх зобов'язань за спірним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення банком умов даної угоди.

Водночас судом встановлено, що зобов'язання за вищевказаним договором по поверненню суми кредиту виконано не в повному обсязі, що підтверджується, зокрема, наявною у матеріалах справи відповідною довідкою-розрахунком (а.с. 57). За змістом цієї довідки кредитодавцю було повернуто суму тіла кредиту в загальному розмірі 1 744 535 грн. 87 коп.

Посилання відповідача на те, що частина фінансових документів за спірним кредитним договором ймовірно не містить його власноручного підпису і вказані кошти ним особисто не використовувалися, не беруться судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак в порушення вищезазначених процесуальних приписів відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

У той же час представником Банку в судове засідання було надано для огляду оригінал кредитної справи по спірному договору, в якій міститься ряд документів, підписаних відповідачем, зокрема: клопотання про видачу йому кредитних коштів в сумі 2 100 000 грн. 00 коп., сам оригінал спірного кредитного договору, платіжні доручення про перерахування вказаних кредитних коштів контрагентам відповідача з його позичкового рахунку, видаткові накладні на отримання Підприємцем товарно-матеріальних цінностей від цих контрагентів, довідка про результати перевірки цільового використання спірного кредиту. Як вже було зазначено, належним чином завірені копії вказаних документів містяться в матеріалах даної судової справи (а.с. 7, 16-21, 25-27, 75-82, 89).

Крім того, відповідач не вказав, в яких саме фінансових документах по даному кредитному договору ймовірно міститься не його підпис, що унеможливлює дослідження таких доводів Підприємця по суті.

З огляду на вищенаведені документи, а також зважаючи на наявні у матеріалах справи докази вчинення сторонами конклюдентних дій, направлених на виконання спірного договору, суд дійшов висновку про вчинення між Підприємцем та банком дій по укладенню кредитного договору від 29 травня 2008 року № 607/08 та його виконанню.

Факт укладення між банком та Підприємцем вищенаведеного договору додатково підтверджується рішеннями Костопільського районного суду Рівненської області від 2 липня 2012 року у справі № 2-100/12 (а.с. 114-117) та від 25 грудня 2014 року у справі № 2-43/12 (а.с. 105-106), які на час розгляду даної справи набрали законної сили. Відтак, вказаний факт в силу положень частини 3 статті 35 ГПК України є встановленим та не потребує доказування.

З матеріалів справи вбачається, що Підприємець взяте на себе зобов'язання за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 607/08 по поверненню банку суми кредиту виконав не в повному обсязі, у зв'язку з чим у останнього перед позивачем утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 355 464 грн. 13 коп.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Враховуючи те, що сума основного боргу Підприємця за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 607/08, яка складає 355 464 грн. 13 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної суми заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Банку до Підприємця про стягнення даної суми грошових коштів.

За таких обставин даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33027, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, місто Київ, провулок Шевченка, будинок 12, ідентифікаційний код: 00039002) 355 464 (триста п'ятдесят п'ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 13 коп. заборгованості по тілу кредиту, а також 5 331 (п'ять тисяч триста тридцять одну) грн. 96 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22 січня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко