РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/31228/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-В"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц"
простягнення 12 386 758 грн 39 коп.
Представники:
від позивача: не з'явився
від відповідача: Денисенко І.О. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-В" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" про стягнення 12 386 758 грн 39 коп. заборгованості за договором поставки № 1 від 15.08.2013, в тому числі: 10 804 054 грн 03 коп. основного боргу, 180 835 грн 39 коп. 3 % річних та 1 401 868 грн 97 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки № 1 від 15.08.2013 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати отриманого товару у розмірі 12 386 758 грн 39 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 180 835 грн 39 коп. 3 % річних та 1 401 868 грн 97 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31228/15, розгляд справи призначений на 18.01.2016.

16.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 18.01.2016 не з'явився.

У судове засідання 18.01.2016 з'явився представник відповідача та надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнає заявлені позовні вимоги та просить суд врахувати скрутне фінансове становище відповідача.

У судовому засіданні 18.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акцент-В" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" (покупець за договором) укладено договір поставки № 1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товар.

Відповідно до положень пунктів 9.1 та 9.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015.

Згідно з пунктом 1.4. договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його приймання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю за умови одночасного надання постачальником усіх необхідних товаросупровідних документів на товар, визначених пунктом 2.3 договору.

Поставка товару покупцю здійснюється силами та за рахунок покупця зі складу постачальника за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Газети "Правда", 20, на умовах DDР у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року) (пункт 2.1 договору).

У відповідності до пункту 2.3. договору про передачі товару постачальник повинен передати покупцеві наступні документи: податкову накладну, оформлену відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в україні" та статті 201 Податкового кодексу України, що підписується уповноваженою особою постачальник та скріплюється печаткою постачальника; накладну на товар (товарно-транспортну або видаткову накладну), яка повинна містити всю необхідну інформацію та підписується уповноваженою особою постачальника, скріплюється печаткою постачальника; сертифікат відповідності (паспорт відповідності), декларація про відповідність, або інший документ який відповідно до чинного законодавства України підтверджує якість товару; технічний паспорт та інструкції з використання (на побутову техніку); у випадку повернення товару - коригувальну накладну.

Положеннями пункту 5.8 договору сторонами погоджено, що оплата за товар здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 30 календарних дня, з моменту передачі постачальником покупцю кожної партії товару на умовах пункту 1.4 цього договору, з урахуванням ПДВ.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки № 1 від 15.09.2013 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 12 634 224 грн 03 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписами та скріпленими печатками сторін видатковими накладними № РН-0000002 від 15.12.2014 на суму 467 579 грн 66 коп., № РН-0000005 від 24.12.2014 на суму 241 013 грн 41 коп., № РН-0000005 від 26.01.2015 на суму 551 244 грн 55 коп., № РН-0000006 від 26.01.2015 на суму 540 476 грн 39 коп., № РН-0000007 від 28.01.2015 на суму 675 017 грн 84 коп., № РН-0000009 від 30.01.2015 на суму 550 400 грн 05 коп., № РН-00000010 від 25.02.2015 на суму 452 842 грн 13 коп., № РН-00000013 від 26.02.2015 на суму 1 024 446 грн 64 коп., № РН-0000001 від 11.03.2015 на суму 1 017 282 грн 35 коп., № РН-0000004 від 23.03.2015 на суму 2 023 590 грн 73 коп., № РН-0000007 від 01.04.2015 на суму 566 445 грн 01 коп., № РН-0000008 від 01.04.2015 на суму 325 665 грн 59 коп., № РН-0000002 від 14.05.2015 на суму 493 663 грн 58 коп., № РН-0000004 від 16.06.2015 на суму 638 752 грн 69 коп., № РН-0000005 від 24.06.2015 на суму 918 835 грн 32 коп., № РН-0000002 від 31.07.2015 на суму 736 506 грн 55 коп., № РН-0000006 від 31.07.2015 на суму 893 093 грн 02 коп., № РН-0000001 від 03.08.2015 на суму 517 365 грн 52 коп., актами прийому передачі товару від 15.12.2014, від 24.12.2014, від 26.01.2015 від 26.01.2015, від 28.01.2015, від 30.01.2015, від 25.02.2015, від 26.02.2015, від 11.03.2015, від 23.03.2015, від 01.04.2015, від 01.04.2015, від 14.05.2015, від 16.06.2015, від 24.06.2015, та товарно-транспортними накладними № 3107 від 31.07.2015 та № 0308 від 03.08.2015

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 10 804 054 грн 03 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 10 804 054 грн 03 коп. Крім того, відповідачем визнано факт та розмір заборгованості за договором поставки № 1 від 15.08.2013 на суму 10 804 054 грн 03 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки № 1 від 15.08.2013 та факту наявності заборгованості у розмірі 10 804 054 грн 03 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 10 804 054 грн 03 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 401 868 грн 97 коп. інфляційних втрат та 180 835 грн 39 коп. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором поставки № 1 від 15.08.2013, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 401 868 грн 97 коп. та 3 % річних у розмірі 180 835 грн 39 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, поверх 2, ідентифікаційний код 36295682) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-В" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 2, ідентифікаційний код 38806548) 10 804 054 (десять мільйонів вісімсот чотири тисячі п'ятдесят чотири) грн 03 коп. заборгованості, 180 835 (сто вісімдесят тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн 39 коп. 3 % річних та 1 401 868 (один мільйон чотириста одна тисяча вісімсот шістдесят вісім) грн 97 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.01.2016

Суддя Н.Б. Плотницька