РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/30790/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва»

про стягнення 765 120,31 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Іващенко О.В. - п дов. № 91/2015/11/11-4 від 11.11.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» 765 120,31 грн., з яких: 470 676,06 грн. боргу за спожиту активну електроенергію за період з 01.09.2014 по 01.06.2015, 3 480,82 грн. боргу за спожиту реактивну електроенергію за період з 01.08.2014 по 01.06.2015, 130 570,60 грн. пені, 147 493,14 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 12 899,70 грн. 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про постачання електричної енергії № 350409 від 12.08.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30790/15 та призначено її до розгляду на 22.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20790/15 від 22.12.2015, у зв'язку з нез'явленням представника відповідача в засідання суду та невиконанням відповідачем вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 08.12.2015, розгляд справи був відкладений на 12.01.2016.

Позивач в судовому засіданні 12.01.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 12.01.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 08.12.2015 та ухвали від 22.12.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 07.12.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду від 08.12.2015 та від 22.12.2015, надіслані за вказаною вище адресою, отримав 11.12.2015 та 25.12.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення відправлення за № 018 та № 216.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 12.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.08.2002 між Акціонерною компанією «Київенерго» (електропостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (споживач) було укладено договір № 350409 про постачання електричної енергії (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.), електропостачальна організація зобов'язується постачати електричну енергію відповідно до умов цього договору, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату електричної енергії за тарифами, що регулюються згідно з умовами, визначеними у ліцензії на постачання електричної енергії та в разі зміни публікуються у пресі, виконує інші умови, визначені договір та додатками до нього, які є його невід'ємною частиною.

24.04.2014 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго», Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» укладено додаткову угоду до договору за умовами якої відповідач прийняв на себе всі права і обов'язки споживача за договором з 01.01.2014.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі своєчасно сплачено вартість спожитої активної та реактивної електричної енергії, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 470 676,06 грн. та відповідно в розмірі 3 480,82 грн. За неналежне виконання відповідачем зобов'язань позивачем нараховані пеня в розмірі 130 570,60 грн., інфляційні витрати в сумі 147 493,14 грн. та 3% річних в сумі 12 899,70 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 2.1 договору електропостачальна організація зобов'язується постачати електроенергію як різновид товарної продукції споживачу:

- в межах дозволеної до використання потужності;

- згідно з величинами постачання електроенергії (додатки 1,3.1) за умови своєчасної оплати використаної електроенергії, виконання споживачем ПКЕЕ, ПУЕ;

- згідно з категорійністю, гарантованим рівнем надійності схем електропостачання струмоприймачів.

Споживач зобов'язаний для визначення величини використаної електроенергії знімати та надавати за установленою формою електропостачальній організації показання розрахункових електролічильників та електролічильників субспоживачів з кожної точки обліку окремо згідно з календарним графіком (додаток 4), а також облік електричної енергії в журналі встановленої форми (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.4. договору споживач зобов'язався надавати до енергопостачальної організації прогнозовані величини споживання електричної енергії та потужності на наступний рік не пізніше 1 жовтня поточного року.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у випадку не уточнення договірних величин у визначений термін, величини постачання електричної енергії та потужності встановлюються енергопостачальною організацією самостійно, виходячи з граничних рівнів електроспоживання.

Також споживач зобов'язався здійснювати уточнення договірних величин електроспоживання на розрахунковий період не пізніше 20 числа поточного розрахункового місяця (п. 4.6. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору споживач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки за електричну енергію відповідно до встановлених договором умов та термінів оплати, а також вносити інші платежі на виконання електропостачальною організацією робіт та надання послуг, пов'язаних з електропостачанням, вартість яких не входить до складу тарифу.

Згідно з п. 2.1. додатку № 2 до договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Відповідно до п. 2.2. додатку № 2 до договору оплата рахунків за активну електроенергію, за перетікання реактивної електричної енергії здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 (п'яти) операційних днів з моменту їх отримання.

За даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання-передавання товарної продукції, акті надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, два примірника яких постачальник надає споживачу. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді (п. 5 додатку № 2).

В матеріалах справи наявні подані позивачем звіти про використану активну електроенергію за спірний період, рахунки та рахунки-розшифровки за спірний період, акти приймання-передачі товарної продукції та акти надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії за спірний період.

За даними вищевказаних звітів про використану електроенергію позивачем визначено обсяг фактично спожитої активної і реактивної електроенергії, який зафіксовано в актах про приймання - передачу товарної продукції та актах надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем були порушені зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати використаної активної та за перетікання реактивної електричної енергії, що призвело до виникнення заборгованості, яка не оспорена відповідачем, в розмірі 470 676,06 грн. та відповідно в розмірі 3 480,82 грн.

Дане підтверджується та не спростовано відповідачем копіями звітів про спожиту активну електричну енергію, актами про приймання - передачу товарної продукції, актами надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії та рахунками-розшифровками за спірний період складеними позивачем.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за спожиту електроенергію у повному обсязі, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за електричну енергію та інших платежів споживач сплачує електропостачальній організації пеню в розмірі 0,75% за кожний день прострочення платежів, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати вартості спожитої електроенергії, проте враховуючи вищезазначені норми розмір пені, обмежений позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті вартості електроенергії та оплати за перетікання реактивної електроенергії відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню відповідно до п. 5.1. договору, розмір якої, становить 130 570,60 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 130 570,60 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь 147 493,14 грн. інфляційні витрати та 3% річних - 12 899,70 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 147 493,14 грн. збитків від індексу інфляції та 12 899,70 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 470 676 (чотириста сімдесят тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 06 коп. боргу за спожиту активну електроенергію, 3 480 (три тисячі чотириста вісімдесят) грн. 82 коп. боргу за перетікання реактивної електроенергії, 130 570 (сто тридцять тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 60 коп. пені, 147 493 (сто сорок сім тисяч чотириста дев'яносто три) грн. 14 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 12 899 (дванадцять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 70 коп. -3% річних, 11 476 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 14.01.2016.

СуддяВ.В.Сівакова