КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/23156/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

прокуратури: Тимко В.В., посвідчення № 036200 від 10.11.15,

позивача: Глазунов М.Ю., довіреність б/н від 07.12.15,

відповідача: Полонська А.Б., довіреність № 63 від 21.12.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення господарського суду м. Києва

від 29.09.2015 р.

у справі № 910/23156/15( суддя Комарова О.С.)

за позовом Заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1

до Корпорації Таско

про стягнення 372 585,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в особі Військової частини НОМЕР_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації Таско, про стягнення заборгованості в сумі 372 585,06 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.09.2015 року у справі №910/23156/15 позов задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення 193 984,00 грн. (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) основного боргу припинено. Стягнуто з Корпорації Таско (код ЄДРЮОФОП 22866094; адреса: 04071, м. Київ-71, вул. Ярославська, 5/2 Б) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під виконання рішення суду, на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРЮОФОП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 років Перемоги) частину основного боргу в розмірі 38 308,14 грн. (тридцять вісім тисяч триста вісім гривень 14 копійок) та 18 837,94 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять сім гривень 94 копійки) пені. Стягнуто з Корпорації Таско (код ЄДРЮОФОП 22866094; адреса: 04071, м. Київ-71, вул. Ярославська, 5/2 Б) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під виконання рішення суду, в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 142,92 грн. (одна тисяча сто сорок дві гривні 92 копійки). В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд змінити рішення господарського суду м. Києва від 29.09.2015 року у справі №910/23156/15, ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату наданих послуг із зберігання боєприпасів та їх елементів за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 року в сумі 140 292,92 грн.

Відповідач в своєму письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.01.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 14.01.2016 року з`явились представники сторін та прокуратури, які надали суду усні пояснення стосовно апеляційної скарги.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв`язку з таким.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 08 січня 2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі зберігач) та Корпорацією ТАСКО (далі поклажодавець) (разом - сторони), укладено Договір № 1 про надання послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір) відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого поклажодавець доручає зберігачу, а зберігач бере на себе зобов`язання надати послуги по зберіганню 23 мм патронів в кількості 1551883 од./1108,48 т. на виконання умов договору від 06.10.2009 № 274/п/7-09, додаткової угоди від 21.01.2011 № 3 та розпорядження КМУ від 02.03.2010 № 383-р (договір комісії). Сума договору складає 35,00 грн. без ПДВ за 1 тону в місяць зберігання боєприпасів та їх елементів.

Умовами п.п. 2.1.1, 2.1.5 Договору встановлено, що зберігач приймає на себе наступні зобов`язання: здійснювати зберігання боєприпасів та їх елементів, які не перевищують встановлені нормативи за рахунок коштів поклажодавця, надавати можливість отримувати зі зберігання боєприпаси та їх елементи за вимогою (завданням) з дозволу поклажодавця.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору поклажодавець зобов`язався сплатити зберігачу вартість наданих послуг у відповідності до умов даного договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що поклажодавець зобов`язується сплачувати вартість послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів зберігачу в 10-денний термін з дня затвердження сторонами акту виконаних робіт та отримання рахунку на оплату цих послуг.

Відповідальність сторін за даним Договором передбачена в розділі 4, а саме в п. 4.1. вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором винна сторона несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до п. 6.1 Договору Договір набирає чинності з 30.12.2013 до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання договору поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на зберігання майно, про що свідчить акт приймання - передачі від 30.12.2013, складений між Військовою частиною НОМЕР_1 , як зберігачем, та відповідачем Корпорацією Таско, як поклажодавцем.

Також, як вбачається з матеріалів справи, сторонами були підписані Акти наданих послуг до Договору зберігання від 08.01.2014 року №1, які підписані сторонами у Договорі та скріплені печатками, а саме:

- від 05.05.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.01.2015 по 31.01.2015 року, складає 38 796,80 грн.;

- від 05.05.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.02.2015 по 28.02.2015 року, складає 38 796,80 грн.;

- від 05.05.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.03.2015 по 31.03.2015 року, складає 38 796,80 грн.;

- від 05.05.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.04.2015 по 30.04.2015 року, складає 38 796,80 грн.;

- від 29.05.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.05.2015 по 31.05.2015 року, складає 38 796,80 грн.;

- від 01.07.2015 року, плата Зберігачу за надання послуг по зберіганню майна в період з 01.06.2015 по 30.06.2015 року, складає 38 308,14 грн.;

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до актів наданих послуг по договору, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін, зберігачем було надано, а поклажодавцем прийнято послуги по зберіганню майна - 23 мм патронів у кількості 1 551 883 одиниць, вага брутто 1 108,48 тон за період з січня по грудень 2014 року на загальну суму 466 813,11 грн.

Позивач зазначав, що на момент звернення з відповідним позовом, відповідачем не була погашена заборгованість за надані послуги зберігання майна по договору в сумі 232 292,14 грн. за період з січня 2014 по грудень 2014 року, що і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в процесі розгляду справи було надано суду докази часткової сплати заборгованості за Договором, а саме на суму 193 984,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 718 від 25.09.2015 року. Тому основна заборгованість становить 38 308,14 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 38 308,14 грн. основного боргу за договором зберігання боєприпасів. В частині стягнення 193 984,00 грн. провадження підлягає припиненню.

Як вбачається з позовної заяви, також було заявлено до стягнення пені у розмірі 140292,92 грн.

У відповідності пункту 3.4 Договору за порушення терміну оплати робіт поклажодавець сплачує зберігачу за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Згідно з п. 8.2 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей), у разі несвоєчасного виконання Покупцем грошових зобов`язань за Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від від 17 грудня 2013 року N 14 (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року N 6), з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормами ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При розрахунку розміру пені судом першої інстанції було враховано виконання зобов`язання за Договором щодо зберігання боєприпасів, в межах заявленого періоду нарахування (тобто шести місяців відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України). Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо нарахування пені у розмірі 18 837,94 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 29.09.2015 року у справі №910/23156/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 29.09.2015 року у справі №910/23156/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/23156/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран