ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

05.01.2016р. Справа №917/2242/15

за позовом Приватного підприємства Дорада, вул. Комарова,7 м. Полтава, Полтавська область, 36008,

до Публічне акціонерне товариство Банк Київська Русь, 04071, м. Київ,вул. Хорива,11-а,

про визнання недійсним кредитного договору

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов.б/н від 15.07.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2 В.О.дов.№ 442 від 01.12.2015 року

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про визнання недійсним кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 70710-89 від 30.10.2012 року

18.11.2015р. за вхід. № 16794 канцелярії суду директор ПП Дорада ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з перебуванням представника підприємства у службовому відряджені. Суд заяву прийняв до розгляду, розглянув по суті, задовольнив та долучив до матеріалів справи-а.с. 36.

25.11.2015 року представник ПАТ Банк Київська Русь( відповідача у справі) ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву з додатками, а саме: копію меморіального ордеру № 3338 від 30.10.2012 року; копію доручення № 322 на ОСОБА_2 та докази відправлення копії відзиву та копії документів вказаних в додатку позивачу. Просить суд відмовити у позові повністю з підстав викладених у тексті відзиву. Суд відзив прийняв до розгляду та долучив його до матеріалів справи - а.с.42-46

Згідно змісту оригіналумеморіального ордеру № 3338 від 30.10.2012 року та копії його, що знаходиться на а.с. 44 вбачається, що Приватне підприємство Дорада отримало22 мільйони грн. ( двадцять два мільйони гривень) від ПАТ Банк Київська Русь на поточний рахунок згідно умов зобовя занькредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 70710-89 від 30.10.2012 року - а.с.44.

16.12.2015 року представник Приватного підприємства Дорада ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та продовжити розгляд справи на 15-днів у звязку з участю представника позивача у іншому судовому процесі. Суд клопотання прийняв до розгляду та задовольнив його в частині відкладення розгляду справи з поважних причин та продовження строку розгляду справи. В частині витребування у відповідача доказів наявності повноважень у підписанта повноважень оспорюваного кредитного договору та надання грошових коштів в якості кредиту, а також заяви ПП

Дорада та інші документи отримання позичальником грошових коштів відмовив, за безпідставністю та необгунтованістю, оскільки відповідно до приписів ст. 33 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Витребування доказів передбачено статтею 38 ГПК України де заявник у клопотання повинен зазначити: що перешкоджає йому одержати належний доказ і інші обставини- а.с. 47-50.

17.12.2015 року Ухвалою господарського суду на підставі приписів статей 22,65,69 ГПК України продовжено строк вирішення спору на 15-ть днів до 08.01.2016 року- а.с. 53-54 .

28.12.2015р.представник ПАТ Банк Київська Русь( відповідача у справі ) за вхід.

№ 18692 канцелярії суду ОСОБА_4 подав заяву з додатками, про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: рішення власника ПП Дорада №7 від 20.08.2012р. на 1-му арк.; копію статуту підприємства ПП Дорада; копію контракту № 1 від 01.06.2006р.; копію наказу № 01/06/2 від 01.06.2006р.; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорту громадянина ОСОБА_3; копію рішення від 17.03.2009р.; копію витягу з ЄДРПОУ ПАТ Банк

Київська Русь; копію довіреності № 398 від 01.10.2015р.на ОСОБА_4. Суд заяву з додатками прийняв до розгляду та долучив її з додатками до матеріалів справи а.с.35- 69.

04.01.2016 року представник Приватного підприємства Дорада ОСОБА_1 за вхід. № 69 канцелярії суду подала доповнення до позовних вимог. Суд доповнення з додатками прийняв до розгляду та долучив їх до матеріалів справи а.с. 70-74.

04.01.2016 року представник Приватного підприємства Дорада ОСОБА_1 за вхід. № 69 канцелярії суду подала клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та зупинити провадження у справі № 917/2242/15 на час проведення експертизи. Суд відхили дане клопотання, як безпідставне танеобгрунтоване і таке, що навмисне направлене на затягування розгляду справи по суті та спростовується поданими відповідачем доказами- див. а.с. 35-69;75-76.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі приписів статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані ними докази, та додаткові матеріали і докази суд встановив наступне:

Позивач по надуманим підставах намагається ввести суд в оману та ухилитися від виконання заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 000 000,00 грн. подаючи різні заяви та клопотання - див. а.с.36;47-50;53-54 .

Судом встановлено, що ПАТ Банк Київська Русь( відповідача у справі ) ще 31.08.2015 року в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації т ліквідації банку подало позовну заяву довідповідачів:

1. Приватного підприємства Дорада / 36008, м. Полтава,вул. Комарова,буд.7, ;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Полтава-сад , /38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Облачна,буд. 1/про солідарне стягнення 16 696 638,03 грн..

Ухвалою у справі № 917/1911/15 01.09.2015 року порушено провадження.

10.11.2015 року ухвалою у справі № 917/1911/15зупиненопровадження у справі до вирішення повязаної зі справою № 917/2242/15 за позовом Приватного підприємства

Дорада доПАТ Банк Київська Русь( відповідача у справі ) в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації т ліквідації банку що знаходиться на розгляді у Господарському судді Полтавської області про визнання недійсним кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 70710-89 від 30.10.2012 року

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 (Загальні умови виконання господарських зобовязань) Господарського Кодексу України визначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожен субєкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 229 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 509, 526 Цивільного кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі неналежного виконання або невиконання зобов'язання, за загальним правилом, сторона, що порушила його умови, зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані таким неналежним виконанням або невиконанням збитки. У випадках, передбачених законом або договором, такий правопорушник - боржник повинен сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статей 4-2, 4-3,4-4 та 22,32-34,36 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші учасники, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними ЗАСОБАМИ ДОКАЗУВАННЯ, НЕ МОЖУТЬ ПІДТВЕРДЖУВАТИСЬ ІНШИМИ ЗАСОБАМИ ДОКАЗУВАННЯ.

Приписами статті 36 ГПК України чітко визначено документи і матеріали як письмові докази, а саме ті що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до приписів статті 43 ГПК України господарський суд всебічно, повно та обєктивно оцінює в судовому засіданні всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приписами статті 215 Цивільного кодексу України визначено підстави недійсності правочину, а саме - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивач та його представник в судовому процесі не довели обставин щодо недійсності кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 70710-89 від 30.10.2012 року та суперечності його інтересам держави і суспільству або укладеним учасником господарських відносин ( господарської компетенції) спеціальної правосубєк- тності.

На дату укладення вищевказаного кредитного договору директор ПП Дорада як власник та директор ОСОБА_3 мав всі необхідні повноваження, а саме: статут ПП Дорада / нова редакція/ затверджений зборами засновників підприємства 17.03.2009 року та зареєстрований за реєстраційним номером запису 08004950 від 18.03.2009 року. ,

Згідно пункту 5.1-5.5 Статуту підприємства засновником підприємства є громадянин України ОСОБА_3. Управління підприємством здійснюється у відповідності з цим Статутом на основі поєднання прав засновника та уповноваженого ним на проведення господарської діяльності директора підприємства. Загальне керівництво підприємством здійснює засновник, а адміністративне прийнятий на підприємство за трудовим контрактом директор. Засновник має право поєднувати функції директора з правами засновника - а.с.23-32.

Контракт №1 від 01 червня 2006 року про прийняття ОСОБА_3 на посаду директора підприємства.

Рішення від 17 березня 2009 року яким виключено зі складу засновників підприємства ОСОБА_5

20 серпня 2012 року рішенням №7 власника Приватного підприємства Дорада -ОСОБА_3 директора підприємства який володіє 100% статутного капіталу підприємства.

Копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорту громадянина ОСОБА_3 див.а.с.35- 69.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами статті 36 ГПК України визначено поняття письмових доказів, а саме - письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Зобов'язання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених статтею 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 ГК України та 526 ЦК України, господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства (законів та інших нормативно-правових актів), а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом .

Вирішуючи господарський спір суди зобов'язані достеменно встановити сам факт виконання договірних зобов'язань оскільки з'ясування вказаних питань має істотне значення для вирішення спору на впливає на правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 ''Про судове рішення '' рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно до ч.1 статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч.1 статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідже- ними в судовому засіданні.

Згідно до приписів статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

У нарадчій кімнаті суд дійшов висновку, що позивачем у відповідності до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України у встановленому порядку не подано належних та допустимих доказів в обгрунтування доводів обставин на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачу відповідності до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України у встановленому порядку подав належні та допустимі докази якими спростував доводи обставин на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог та заперечень і відповідно до статті 614 ЦК України довів відсутність вини як умови відповідальності.

Відповідно до приписів статей 44, 49 ГПК України при відмові в задоволенні позову витрати по сплаті судових витрат покладаються на позивача.

Після виходу з нарадчої кімнати 05.01.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 4 ,4-3, 4-5, 4-7,21, 22, 28, 32-34, 36, 38, 43, 44, 49, 69,75,77, 81-1, 82, 82-1, 83- 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмову в задоволенні позову.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повний тест рішення складено 14.01.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.