ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2016 р. Справа № 921/599/15-г/3

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Галіція Дистилері" від 25.09.15

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.08.15

у справі № 921/599/15-г/3

за позовом ПАТ "Галіція Дистилері", м. Бучач, Тернопільська область

до відповідача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, м. Тернопіль

про визнання недійсною додаткову угоду № 10 від 24.02.2015 р. до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р.

За участю представників сторін:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_3 представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 921/599/15-г/3 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.15 до складу судової колегії внесено зміни замість суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л. введено суддів Мирутенко О.Л. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 19.11.15.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.15 до складу судової колегії внесено зміни замість суддів Мирутенко О.Л. та Орищин Г.В введено суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л. з підстав, викладених у розпорядженні.

У судовому засіданні 19.11.15 оголошено перерву до 26.11.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.15 розгляд справи відкладено на 05.01.16.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 05.01.16 частково змінено склад судової колегії замість судді Гриців В.М. введено суддю Данко Л.С. з підстав, викладених у розпорядженні.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.08.15 у справі № 921/599/15-г/3 (суддя Боровець Я.Я.) в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що істотні умови договору викладені в Договорі оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу сторонами, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, яка підписувалась сторонами на виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2015 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), змінено розмір орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. за № 961).

При цьому, судом зазначено, що Договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу на час укладення Додаткової угоди № 10 не переукладався, не продовжувався та не поновлювався, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року було внесено зміни до вказаного договору оренди виключно на умовах визначених рішенням господарського суду Тернопільської області суду від 15.01.2014 року у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012).

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин для визнання Додаткової угоди № 10 від 24.02.2015 року до Договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року недійсною, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.08.15 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не надав жодної оцінки доказам невідповідності орендної плати у спірній угоді вимогам п.п.4.5 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ №786 від 04.10.1995.

Крім того, на думку скаржника, необґрунтованим є посилання місцевого господарського суду на рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), як на преюдицію відповідно до вимог ст..35 ГПК України, оскільки, як зазначає апелянт, при вирішенню спору по справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) суд не досліджував правильності обчислення орендної плати та доплат орендної плати за вересень листопад 2011 року і, відповідно , не надавав правової оцінки вказаним обставинам.

19 листопада 2015 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, у звязку з чим просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, відповідач вказує на те, що додаткова угода №10 не суперечить положенням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ №786 від 04.10.1995, зважаючи на це висновки Господарського суду Тернопільської області викладені у рішення від 27.08.15 у даній справі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

5 січня 2016 року до суду від позивача надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач додатково обґрунтовує доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивач участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Присутній представник відповідача навів свої доводи, міркування та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги та додаткових пояснень до апеляційної скарги, при цьому зазначивши, що наведена у додаткових поясненнях практика Європейського суду з прав людини не може бути застосована до даної справи, оскільки стосується інших правовідносин.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача та оцінивши пояснення представника позивача надані у судовому засіданні 19.11.15, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) за позовом ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" про спонукання внести зміни до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року, господарським судом позов задоволено частково та вирішено спонукати Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" (вул. Бариська, 8А, м. Бучач, 48400, код 31274359) укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1 Розділу 3 "Орендна плата" та п. 5.14 Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області, а саме:

- п.3.1. Розділу 3 "Орендна плата" - "Орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) - 43366,94 грн. (сорок три тисячі триста шістдесят шість гривень 94 коп.).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2011 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року";

- п.5.14. Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" - "Орендар сплачує до державного бюджету донараховану, відповідно до "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями), орендну плату в сумі 9247,38 грн. без ПДВ - за 11 днів вересня 2011 року, 25220,14 грн. без ПДВ - за жовтень 2011 року та 25245,36 грн. без ПДВ - за листопад 2011 року, в місячний термін, з дня підписання даної додаткової угоди".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" задоволено, а рішення господарського суду Тернопільської області в частині часткового задоволення позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 року скасовано в частині скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року та прийняття нового рішення у скасованій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, а рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у частині про задоволення позову залишено в силі.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року видано наказ господарського суду Тернопільської області від 21.11.2014 року про спонукання ОСОБА_4 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1. Розділу З Орендна плата та п. 5.14. Розділу 5 Обовязки орендаря в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23.01.2015 у справі № 14/59/5022- 941/2012 (18/18/5022-404/2012) про роз'яснення рішення суду від 15.01.2014 року за заявою ОСОБА_4 акціонерного товариства Галіція Дистилері від 26.12.2014 року № 814, було роз'яснено, що згідно вказаного рішення суду від 15.01.2014 року, Приватне акціонерне товариство Галіція Дистилері зобов'язане укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1 Розділу 3 Орендна плата та п. 5.14 Розділу 5 Обов'язки орендаря в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області.

Відтак, 24.02.2015 між ОСОБА_2 відділенням Фонду державного майна по Тернопільській області та ОСОБА_4 акціонерним товариством Галіція Дистилері укладено Додаткову угоду № 10 наступного змісту:

"Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в особі начальника відділення ОСОБА_5, що діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, затвердженого Головою Фонду державного майна України 18.07.2012 (із внесеними змінами) (надалі Орендодавець), з однієї сторони, та Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері", в особі генерального директора товариства ОСОБА_6, що діє на підставі Статуту товариства, затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів, протокол № 1 від 18.04.2011 та зареєстрованого 11.05.2011 державним реєстратором Бучацької РДА ОСОБА_7 за № 5000064 (надалі Орендар), з іншої сторони, керуючись Законом України "Про оренду державного та комунального майна", "Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою КМУ від 14.09.2011 за № 961) і пунктом 10.3 Договору, на виконання Постанови Вищого Господарського суду України від 07.10.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) та рішення господарського суду Тернопільської області від 25.01.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), керуючись Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23.01.2015 про роз'яснення рішення у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. Внести зміни до пункту 3.1 Розділу 3 "Орендна плата" та доповнити розділ 5 "Обов'язки Орендаря" пунктом 5.14 договору оренди від 12 грудня 2001 року № 9-ЦМК виклавши їх в такій редакції:

Пункт 3.1. Розділу 3 "Орендна плата" - "Орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) - 43366,94 грн. (сорок три тисячі триста шістдесят шість гривень 94 коп.).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2011 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року";

Пункт 5.14. Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" - "Орендар сплачує до державного бюджету донараховану, відповідно до "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями), орендну плату в сумі 9247,38 грн. без ПДВ за 11 днів вересня 2011 року, 25220,14 грн. без ПДВ - за жовтень 2011 року та 25245,36 грн. без ПДВ за листопад 2011 року, в місячний термін, з дня підписання даної додаткової угоди".

З наведено вбачається, що Додаткова угода № 10 від 24.02.2015 року була укладена на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року.

Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області про визнання недійсною додаткову угоду № 10 від 24.02.2015 р. до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р.

При цьому, позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода № 10 від 24.02.2015 року до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року суперечить положенням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.95 та Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.95, а саме в частині необхідності проведення незалежної оцінки об'єкту оренди і у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсною на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 2 ст. 203 ЦК України передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як зазначено вище, Додаткова угода №10 укладена на виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2015 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), цією додатковою угодою змінено розмір орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. за № 961), інші істотні умови договору викладені в Договорі оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу сторонами.

При цьому, судова колегія зазначає, що під час прийняття рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) встановлено наступне:

12 грудня 2001 року між ОСОБА_2 відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (орендодавець) та ЗАТ "Галспирт" (орендар) ( правонаступником якого є ПАТ "Галіція Дистилері") було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу № 9-ЦМК, (Договір оренди), відповідно до якого орендарю було передано в строкове платне користування цілісний майновий комплекс для виробництва та реалізації лікеро-горілчаних виробів, іншої продукції харчової промисловості.

Відповідно до розділу 3 даного правочину, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2001 року) 5 268,98 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.1.); орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2.); орендна плата перераховується до державного бюджету щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем оренди (п. 3.3.).

Разом з цим, умови даної угоди щодо перегляду розміру орендної плати були змінені у судовому порядку, а саме рішенням господарського суду Тернопільської області від 30.04.2013 р. по справі № 921/293/13-г/11, в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Галіція Дистилері" до ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області про внесення змін у договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р., а саме п. 3.4, відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2013 р., яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2013 р., рішення суду першої інстанції від 30.04.2013 р. скасовано, та прийнято нове рішення, яким внесено зміни у договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2013 р., виклавши пункт 3.4 договору оренди в наступній редакції: "Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у випадках передбачених чинним законодавством України".

Додатковою угодою № 6 від 21.01.2007 р. про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК (із змінами та доповненнями, внесеними угодами № 1 від 18.01.2002 р.; № 2 від 06.02.2004 р., № 3 від 23.03.2004 р., № 4 від 08.04.2004 р.; № 5 від 12.01.2007 р.), яка є його складовою і невід'ємною частиною, у п. 3.1. розділу 3 "Орендна плата" внесено зміни та викладено їх у такій редакції: "Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995 року № 786 (в новій редакції) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2006 року) 9962,89 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2007 року) визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць (грудень 2006 року) на індекс інфляції за січень 2007 року".

Додатковою угодою № 9 від 22.07.2011 р. про внесення змін до Договору оренди (із змінами та доповненнями, внесеними угодами № 1 від 18.01.2002 р.; № 2 від 06.02.2004 р., № 3 від 23.03.2004 р., № 4 від 08.04.2004 р.; № 5 від 12.01.2007 р.; № 6 від 21.01.2007 р.; № 7 від 12.01.2010 р.; № 8 від 11.03.2010 р.), продовжено договір оренди на 5 років з 13 квітня 2010 року по 12 квітня 2015 року.

Листом від 19.10.2011 року № 18-11-03269 "Щодо перегляду орендних ставок" позивач проінформував відповідача про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. № 961 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу", в тому числі в частині орендних ставок, яка набрала чинності 20.09.2011 року та повідомив, що регіональним відділенням буде переглянуто розмір орендної плати по договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів.

Листом від 19.12.2011 року № 18-14-04011 "Щодо внесення змін до договору оренди" позивач запропонував розглянути надісланий відповідачу 14.12.2011 року електронною поштою проект додаткової угоди та прибути до регіонального відділення для її підписання (не пізніше 23 грудня 2011 року).

Листом від 22.12.2011 року № 18-14-04059 "Щодо внесення змін до договору оренди" Регіональне відділення в доповнення до листів від 19.10.2011 року № 18-11-03269 та 19.12.2011 року № 18-14-04011 надіслало відповідачу для розгляду проект додаткової угоди № 10 про внесення змін до Договору оренди в частині зміни розміру орендної плати.

Зазначені дії обгрунтовані вимогами Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011р. № 961) (далі-Методика) та домовленостями викладеними у п. 3.4 Договору оренди. При цьому акціонерному товариству запропоновано протягом 5 днів після отримання даного листа підписати усі 4 примірники додаткової угоди з додатками, завірити їх печаткою та повернути позивачу для підписання відділенням, як орендодавцем.

Листом від 10.01.2012 р. № 11 ПАТ «Галіція Дистилері» повідомлено, що жодним законодавчим актом України не встановлено, що у випадку зміни Методики повинна змінюватись орендна плата за чинними договорами оренди державного майна, з огляду на що ПрАТ "Галіція Дистилері" не погоджується на збільшення орендної плати за договором оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК.

ПАТ «Галіція Дистилері» зазначено, що ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу України та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Господарським судом Тернопільської області при прийнятті рішення від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) надано правову оцінку правовідносинам що склалися та зазначено, що зміна орендних ставок обумовлена зміною законодавства, яке їх визначає, слугує підставою для зміни умов договору в частині орендної плати. До того ж можливість таких змін передбачена умовами Договору оренди.

Даний висновок суду, поряд з іншим, ґрунтувався на правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 20.08.2013 року по справі № 5017/781/2012.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання скаржника на неможливість застосування рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), як преюдиції, оскільки судом не досліджувалося правильності нарахування орендної плати, спростовується судом апеляційної інстанції, зважаючи на наступне:

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26 грудня 2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, як зазначено вище, Господарським судом Тернопільської області під час розгляду справи №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) встановлено, що підставою для зміни умов договору в частині орендної плати є зміна орендних ставок, які обумовлені зміною законодавства, яке їх визначає, та встановлено розмір орендної плати.

Таким чином у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що визначений судом розмір орендної плати за місяць оренди обчислений неправильно, крім того в матеріалах справи відсутні докази, а позивачем не доведено, що ним оспорювалося правильність нарахування орендної плати у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012).

Посилання скаржника на те, що у відповідності до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою КМУ № 629 від 10.08.1995 р., оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому. При цьому зазначає, що незалежна оцінка об'єкту оренди не була проведена ініціатором укладення додатку до договору, тобто позивачем, а відповідно розмір орендної плати за перший місяць оренди та доплата орендної плати за вересень, жовтень та листопад 2011 року було визначено необгрунтовано спростовуються матеріалами справи та доказами, що місяться у ній.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу на час укладення Додаткової угоди № 10 не переукладався, не продовжувався та не поновлювався, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року було внесено зміни до вказаного договору оренди виключно на умовах визначених рішенням господарського суду Тернопільської області суду від 15.01.2014 року у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012).

Зважаючи на все вищенаведене, місцевим господарським судом вірно встановлено, що що істотні умови договору викладені в Договорі оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу сторонами, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, яка підписувалась сторонами на виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2015 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), змінено розмір орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. за № 961).

Відтак, оцінивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що наведені скаржником обставини не є тими підставами з якими закон повязує недійсність правочину, а тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, стосовно того, що позивачем не доведено обставин на як івін посилається як на підставу недійсності додаткової угоди, а відтак і підставності позову про визнання недійсним додаткової угоди, при цьому, обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не підтверджені належними та допустимими доказами у справі та не спростовують правомірної позиції суду першої інстанції щодо відмови у позові.

Відтак, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.08.15 у справі №921/599/15-г/3 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.08.15 у справі №921/599/15-г/3 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ "Галіція Дистилері" без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.01.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Давид Л.Л.