РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/31246/15

За позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради

До Приватного акціонерного товариства «Київстар»

Про стягнення 269 040,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Грицина В.В. - по дов. 22/103 від 06.01.2016

від відповідача Дубко Р.В. - по дов. № 800 від 25.11.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київстар» 269 040,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами були укладені договори на надання послуг з розміщення обладнання № SUM-062 від 27.11.2006 та № SUM-062 від 14.05.2007, за якими фактично надано в користування частину комунального майна для розміщення телекомунікаційного обладнання, що фактично є орендними правовідносинами. Рішенням Сумської міської ради № 2383-МР від 29.05.2013 «Про внесення змін та доповнень до рішення Сумської міської ради № 1186-МР від 01.02.2012 «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Суми та пропорції її розподілу та Типового договору оренди нерухомого комунального майна» (зі змінами)» визначено, що розмір місячної орендної плати для розміщення антен стільникового зв'язку, CDMA зв'язку, мобільного зв'язку, становить 5000,0 гри. без ПДВ. Відповідно до розрахунку недоотримання КП «Міськводоканал» Сумської міської ради орендної плати за розміщення суб'єктами господарювання (операторами мобільного зв'язку) антен стільникового зв'язку, CDMA зв'язку, мобільного зв'язку на території окремих КНС за період з 01.06.2013 по 31.03.2015, загальна проіндексована вартість орендної плати, що підлягає сплаті ПАТ «Київстар» складає 269 040,00 грн. За наслідками ревізії Держфінінспекцією в Сумській області направлено КП «Міськводоканал» Сумської міської ради лист від 22.07.2015 № 18-05-14-14/4330 «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань» з вимогою стягнути з ПрАТ «Київстар» суму недоотриманої орендної плати в розмірі 269 040,00 гри. та перерахувати в дохід бюджету м. Суми кошти в сумі (30 % орендної плати). Фактичне розміщення обладнання на території КНС 10, 15 підтверджується укладеними між сторонами договорами № SUM-062 від 27.11.2006 та № SUM-062 від 14.05.2007. Позивач звертався до відповідач з вимогою № 22/11603 від 23.10.2015 в семиденний строк сплатити суму в розмірі 269 040,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31246/15 та призначено її до розгляду на 12.01.2016.

Позивач в судовому засіданні 12.01.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому 12.01.2016 відзиві проти позову заперечує повністю посилаючись на те, що умовами договорів сторони визначили розмір плати за надання послуг по розміщенню обладнання (з подальшими змінами розміру плати). За умовами договорів позивач отримав майно для розміщення та утримання на своїх майданчиках, договорами визначена плата за надані послуги саме з розміщення та утримання, але не за користування майном, а тому ці договори не можна віднести до договорів найму (оренди). Згідно договорів зміни та доповнення до них вносяться шляхом укладення додаткових угод. Між сторонами відсутні правовідносини що виникли на підставі договорів оренди.

В судовому засіданні 12.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Міськводоканал» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Київстар» (замовник) були укладені договори на надання послуг з розміщення обладнання № SUM-062 від 27.11.2006 та № SUM-062 від 14.05.2007 (далі - договір № SUM-062 та договір № SUM-073, або - договори).

Відповідно до п. 1.1. договорів замовник розміщує в погоджених сторонами місцях обладнання (далі - місце розташування) базової станції стильнікового зв'язку комунікаційної мережі та антено-фідерні пристрої зазначеної станції, які іменуються «RBS».

Згідно з п. 1.2. договору № SUM-073 місце розташування визначене сторонами на території яку займає виконавець знаходиться за адресою: м. Суми в районі Веретенівки на території КНС 15 і складається з окремого контейнера 2,3х4,5х2,5 для розміщення радіотехнічної апаратури, та місця для опори Н=42 м. для встановлення антенно-фідерних пристроїв.

Згідно з п. 1.2. договору № SUM-062 місце розташування визначене сторонами на території яку займає виконавець знаходиться за адресою: м. Суми вул. Чапаєва на території КНС 10 і складається з окремого контейнера 2,3х4,5х2,5 для розміщення радіотехнічної апаратури, та місця для опори Н=42 м. для встановлення антенно-фідерних пристроїв.

Відповідно до п. 1.5. договорів дата готовності місця розташування до проведення робіт щодо встановлення RBS вважається сторонами на момент початку виконання ними своїх обов'язків по даному договору і оформлюється актом готовності, який підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною договору.

Сторонами у відповідності до умов договорів складені 27.11.2006 та 14.05.2007 акти готовності за договорами № SUM-062 та № SUM-073.

Згідно з п. 7.1. договору № SUM-073 строк дії договору встановлений з 14.05.2007 до 31.12.2008 з можливістю подальшої пролонгації.

Згідно з п. 7.1. договору № SUM-062 строк дії договору встановлений з 27.11.2006 до 31.12.2008 з можливістю подальшої пролонгації.

Пунктом 7.1. договорів визначено, що за 2 (два) місяці до закінчення строку дії договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблено, договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах, що викладені у цьому договорі.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін про небажання продовжувати договірні правовідносини не подано.

Відповідно до п. 3.1. договорів загальна місячна плата за надання виконавцем обумовлених цим договором послуг по розміщенню обладнання становить 1 500,00 грн. на місяць.

Додатковими угодами від 01.02.2012 до договорів № SUM-062 та № SUM-073 розмір плати за надання послуг по розміщенню обладнання визначено в сумі 2 400,00 грн.

Додатковими угодами від 06.01.2013 до договорів № SUM-062 та № SUM-073 розмір плати за надання послуг по розміщенню обладнання визначено в сумі 4 500,00 грн.

Пунктом 3.4. договорів встановлено, що замовник здійснює оплату наданих послуг виконавця до 10 числа місяця наступного за розрахунковим шляхом безготівкового переказу на розрахунковий рахунок виконавця.

Позивач в позовній заяві не зазначає про наявність боргу по сплаті за послуги по розміщенню обладнання у розмірах, визначених договорами (із змінами). Відповідач в свою чергу не підтверджує наявність боргу з оплати вказаних послуг.

Державною фінансовою інспекцією в Сумській області за наслідками ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Міськводоканал» за період з 01.01.2014 по 31.03.2015 складено акт № 05-08/03 від 12.06.2015, згідно якого внаслідок обстеження встановлено наявність розміщеного телекомунікаційного обладнання, тобто антен стильнікового зв'язку, CDMA зв'язку, мобільного зв'язку на території окремих КНС в період з 01.06.2013 по 31.03.2015, що підтверджується договорами, та позивачем не було на виконання рішення Сумської міської ради № 2383-МР від 29.05.2013 приведено договірні відносини у відповідність до таких вимог, так як окрім надання послуг з розміщення, фактично надано послуги щодо користування майна (орендні відносини), внаслідок чого міський бюджет не отримав частину від орендної плати чим завдано матеріальної шкоди (збитків).

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 269 040,00 грн., які становлять за розрахунками позивача суму недоотриманої вартості орендної плати за розміщення обладнання за період з 01.06.2013 по 31.03.2015 підлягають стягненню з відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Сторонами договорів було узгоджено розмір місячної плати за надання послуг по розміщенню обладнання спочатку в сумі 1 500,00 грн., потім в сумі 2 400,00 грн. та в подальшому в сумі 4 500,00 грн. з урахуванням укладених додаткових угод.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 8.3. договорів усі зміни, доповнення та додаткові угоди до договору повинні оформлюватися у письмовій формі і вступають в силу з дати їх підписання повноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договорів в частині узгодження нового розміру плати за послуги по розміщенню обладнання (із включенням сум за послуги оренди).

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договорів в частині нового розміру плати за надання послуг по розміщенню обладнання (із включенням сум за послуги оренди) не подано.

Суд дійшов висновку, що незважаючи на правову природу договорів, за відсутності належного оформлення внесених до них змін щодо ціни договору, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 269 040,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення орендної плати, розмір якої не було узгоджено сторонами.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.01.2016.

СуддяВ.В.Сівакова