ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" січня 2016 р. Справа № 926/1745/15

За позовом приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі 9212,64 грн.

Суддя Т.І. Ковальчук

Представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача - ОСОБА_3, дов. від 16.12.2015 р.

Третя особа - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 9212,64 грн. сплаченого потерпілому ОСОБА_4 страхового відшкодування за пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля "Форд", номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач як страховик виплатив потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування за пошкодження автомобіля в ДТП, скоєній 15.08.2011 р. водієм ОСОБА_2, що перебував з відповідачем у трудових відносинах, в зв'язку з чим відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки (автомобіля "MAN", д.р.н. НОМЕР_3) зобов'язаний в регресному порядку відшкодувати позивачеві зазначені страхові виплати.

Провадження у справі порушено ухвалою від 17.11.2015 р., справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 03.12.2015 р. за участю представників сторін, позивача зобов'язано надати додаткові документи: придатну для читання копію страхового акту № 14255Р/36/2013 від 01.07.2013 р. та його оригінал для огляду в судовому засіданні, копію договору СК "Провідна" добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/0608055/1006/11 з ОСОБА_4, копію заяви про настання випадку № 04657/36/2013/53 від 03.05.2013 р., докази на підтвердження:

- статусу відповідача як фізичної особи-підприємця, дані про його ідентифікаційний номер;

- перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди 15.08.2011 р. та того, що шкода потерпілому у ДТП 15.08.2011 р. ОСОБА_4 заподіяна ОСОБА_2 у зв'язку з виконанням останнім своїх трудових (службових) обов'язків.

Цією ж ухвалою відповідача зобов'язано надати відзив на позов та докази в його обґрунтування, копію довідки про включення до ЄДРПОУ.

02.12.2015 р. через канцелярію суду від ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відхилено з тих підстав, що про дорожньо-транспортну пригоду він дізнався лише з позовної заяви ПрАТ "Страхова Група "ТАС", а водій ОСОБА_2 не перебував з ним в трудових відносинах, за приписами ст. 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, зобов'язана відшкодувати завдану шкоду на загальних підставах.

Ухвалою від 03.12.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 17.12.2015 р. за участю представників сторін.

17.12.2105 р. позивач надіслав до господарського суду додаткові пояснення на відзив, у яких зазначив, що ФОП ОСОБА_1 був роботодавцем ОСОБА_2 на час скоєння ДТП 15.08.2011 р., що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва, отже у відповідності до ст. 1172 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання трудових обов'язків, не повідомлення водієм роботодавця про ДТП не стосується спору між позивачем і відповідачем, а обмеження у праві на судовий захист за відсутності доказів попереднього звернення до сторони з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов, порушує принцип верховенства права і є недопустимим (а.с. 59-60).

Ухвалою від 17.12.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 05.01.2016 р. у зв'язку з неявкою представника позивача та за клопотанням представника відповідача, явку представників сторін визнано обов'язковою, позивача зобов'язано додатково до витребуваного ухвалою від 17.11.2015 р. надати докази реальної виплати ПрАТ "СК "Провідна" страхового відшкодування у розмірі 9212,64 грн. ОСОБА_4, а також засвідчені копії документів, зазначених у додатку до Заяви (претензії) ПрАТ "СК "Провідна" № 28967 від 28.02.2013 р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

29.12.2015 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника та копія платіжного доручення № 114317 від 14.10.2013 р. про перерахування ПрАТ "СК "Провідна" 9212,64 грн. страхового відшкодування відповідно полісу ВЕ/7875100 від 19.11.2011 р. згідно претензії № 28967 від 28.02.2013 р.

У судове засідання 05.01.2016 р. представник позивача не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 67).

Представник відповідача в судовому засіданні 05.01.2016 р. подав клопотання про припинення провадження у справі та про продовження строку вирішення спору на 15 днів і відкладення розгляду справи для вирішення питання про припинення провадження у справі з урахуванням думки позивача.

Ухвалою від 05.01.2016 р. до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2, строк вирішення спору продовжено на 15 днів - до 31 січня 2016 року включно, розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 18 січня 2016 року за участю представників сторін і третьої особи ОСОБА_2, позивача зобов'язано надіслати ОСОБА_2 копію позовної заяви і доданих до неї документів, докази надіслання надати суду, зобов'язано ОСОБА_2 надіслати до господарського суду обгрунтований відзив на позовну заяву.

У судове засідання 18.01.2016 р. представник позивача і третя особа ОСОБА_2 не з'явилися, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.

Наявними в матеріалах справи підтверджується належне повідомлення всіх викликаних до суду осіб про дату, час і місце судового засідання, тому неявка представника позивача і третьої особи, неподання витребуваних судом документів та відзиву не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами..

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2016 р. проти позову заперечив, просив провадження у справі припинити з тих підстав, що в спірних правовідносинах відповідач виступає не як підприємець, а як фізична особа-громадянин, пояснив, що його довіритель ОСОБА_1 не може на даний час згадати, в зв'язку з якими обставинами ОСОБА_2 15.08.2011 р. користувався його автомобілем, однак ОСОБА_2 не повідомив ОСОБА_1 про ДТП і ніколи не був його працівником ані на підставі трудового договору, ані в цивільно-правовому порядку, на даний час автомобіль "MAN" відповідачем кілька років як проданий.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Згідно з довідкою без номера і дати інспектора ДПС 5 взводу 1 батальйону полку ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві сержанта міліції ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15.08.2011 р. о 18 год. 50 хв. на пл. Перемоги вул. Воровського зазнав пошкоджень автомобіль марки Ford, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8 (а.с. 12,15-18).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11 за результатами розгляду матеріалів, які надійшли від ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за статтею 124 КУпАП, встановлено, що ОСОБА_2 15.08.2011 р. о 18 год. 15 хв. керував автомобілем "МАН", державний номер НОМЕР_3, на перехресті площі Перемоги та вулиці Воровського в м. Києві, не дотримав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Форд" державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави (а.с. 13).

Стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно доданих до позовної заяви Акту виконаних робіт № 6001418 від 19.01.2012 р., звіту про оцінку вартості матеріального збитків, завданого пошкодженням транспортного засобу № 479/КВ1 від 21.09.2011 р., ремонтних калькуляцій до нього, в результаті скоєної ОСОБА_2 15.08.2011 року дорожньо-транспортної пригоди заподіяно пошкодження автомобілю Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, вартість відновного ремонту якого (автомобіля) визначено в розмірі 9212,64 грн. (а.с. 16-17, 17-18, 20-28).

Доказів про виплату ОСОБА_4 страхового відшкодування на суму 9212,64 грн. страховиком ПрАТ "СК "Провідна" позивач на вимогу ухвали суду від 17.12.2015 р. не надав.

В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві зроблено посилання на заяву (претензію) № 28967 від 28.02.2013 р., з якою ПрАТ "СК "Провідна" звернулася до ПрАТ "Страхова група "ТАС" і в якій вимагала здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу) в розмірі 9539,40 грн. у зв'язку з тим, що здійснено відшкодування потерпілому ОСОБА_4 у ДТП, що мала місце 15.08.2011 р. у м. Києві, винна особа ОСОБА_2, транспортний засіб "МАН", д.н.р. НОМЕР_3, поліс ВЕ/7875100 (а.с. 14).

01.07.2013 р. ПрАТ "Страхова група "ТАС" складено Страховий акт № 14255Р/26/2013, в якому зазначеного, що його складено на підставі заяви про настання випадку № 04657/36/2013/53 від 03.05.2013 р. (названий документ витребувано у позивача ухвалою від 17.1.2015 р., однак суду не подано), в акті зафіксовано наступне:

- страхувальник - ОСОБА_1,

- договір страхування - ВЕ/7875100 від 19.11.2011 р.,

- предмет страхування - цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів на території України: марка "МАN", державний номер НОМЕР_3,

- страховий випадок - ДТП 15.08.2011 р.,

- відсутнє звернення до СК,

- особа, відповідальна за настання страхового випадку - ОСОБА_2,

- одержувач відшкодування - ПрАТ "СК "Провідна",

- сума страхового відшкодування - 9212,64 грн. (а.с. 29-30).

Зазначену суму відшкодування 9212,64 грн. позивач перерахував ПрАТ "СК "Провідна" згідно платіжного доручення № 11317 від 14 жовтня 2013 року (а.с. 32).

Таким чином, з доданих до позовної заяви документів, незважаючи на неподання позивачем всіх додатково витребуваних ухвалами від 17.11.2015 та від 17.12.2015 р. доказів, можна зробити висновок, що позивач ПрАТ "Страхова група "ТАС" відшкодував у порядку регресу страховику ПрАТ "СК "Провідна" страхове відшкодування в розмірі 9212,64 грн., виплачене останнім потерпілому ОСОБА_4 внаслідок ДТП 15.08.2011 р., скоєної ОСОБА_2 під час керування автомобілем "МАN", державний номер НОМЕР_3, який на той час належав відповідачеві ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого, в свою чергу, була застрахована позивачем згідно полісу ВЕ/7875100 від 19.11.2011 р.

Так, згідно названого полісу ОСОБА_1 (страхувальник) застрахував у страховика - Чернівецькій філії приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", свою цивільно-правову відповідальність як власника легкового автомобіля "MAN", номерний знак НОМЕР_3, строком на один рік - з 00-00 год. 20.11.2010 р. до 19.11.2011 р. (а.с. 11).

За загальним правилом відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Така правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 р. у справі № 6-229цс14.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Звертаючись з позовом до відповідача в даній справі, позивач обгрунтовує позовні вимоги до ФОП ОСОБА_1 тим, що факт перебування ОСОБА_2 (особи, яка внаслідок ДТП 15.08.2011 р. заподіяла ОСОБА_8 шкоду, відшкодовану позивачем в порядку регресу) в трудових відносинах з ОСОБА_1 підтверджується доказами, які засвідчують статус відповідача як фізичної особи-підприємця, та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11.

Так, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрований як підприємець 06.05.2003 р., місце проживання АДРЕСА_1, вид діяльності штукатурні роботи, інші будівельні спеціалізовані роботи, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с. 36-37, 42).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несе відповідальність за завдану ОСОБА_2 шкоду саме як роботодавець останнього, тобто як суб'єкт підприємницької діяльності, тому суд доходить висновку, що позов ПрАТ "Страхова група "ТАС" підвідомчий і підсудний господарському суду Чернівецької області, а підстав для припинення провадження по п. 1 ст.80 ГПК України, як про це заявляє відповідач, у справі немає.

Разом з тим, відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні стверджують, що винуватець ДТП, яка мала місце 15.08.2011 р. у м. Києві, ОСОБА_2 не перебував з ОСОБА_1 у трудових відносинах на час скоєння ДТП, на підтвердження чого подано копію звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України за 08 місяць 2011 року.

Дослідивши даний звіт в судовому засіданні, суд констатує, що в таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам" зазначено одну особу, яка в звітному періоді перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_10 (а.с. 43-48). Прізвище ОСОБА_2 у згаданому звіті не фігурує.

Щодо постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11 як доказу, на який посилається позивач у підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підстави звільнення від доказування визначені в ст. 35 ГПК України, при цьому відповідно до ч.ч. 3, 4 цієї статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11 має преюдиційне значення лише в частині того, що дорожньо-транспортна пригода 15.08.2011 р., в результаті якого було завдано майнової шкоди автомобілю ОСОБА_4, дійсно мала місце і було скоєна ОСОБА_2

Проте, з огляду на положення ч. 4 ст. 35 ГПК України та безпосереднього змісту самої постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11, вона не є належним доказом того факту, що в момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1

Так, в преамбулі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2011 р. № 3-8866/11 зазначено, що розглянуто "матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 працюючого в ПП ОСОБА_1 на посаді водія-столяра" (а.с. 13). Однак прізвище відповідача - ОСОБА_1, а не ОСОБА_1.

Окрім того, в мотивувальній частині постанови зазначені докази, які були досліджені Шевченківським районним судом м. Києва, серед них - протокол про адміністративне правопорушення від 15.08.2011 р., схема ДТП від 15.08.2011 року, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 15.08.2011 року. Однак доказів, на підставі яких Шевченківський районний суд м. Києва зробив висновок, що ОСОБА_2 працює водієм-столяром у ПП ОСОБА_1, в постанові суду не зазначено, відтак, твердження позивача, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП 15.08.2011 р. перебував у трудових стосунках з ФОП ОСОБА_1 підлягає доведенню на загальних підставах за допомогою належних та допустимих доказів, які суд в силу приписів ст. 43 ГПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно п.п. 3, 10 ст. 1 до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на день вчинення ДТП 15.08.2011 р.) застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абзацу 3 п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4, п.п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" фізичні особи - підприємці як роботодавці зобов'язані, зокрема:

- вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

- подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики;

- повідомляти територіальний орган Пенсійного фонду про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей.

Відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 8 жовтня 2010 року № 22-2 (в редакції, чинній на день вчинення ДТП 15.08.2011 р.), відомості про застрахованих осіб відображаються в таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам" додатку 4 "Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду (форма № Д4 (місячна)).

Статтею 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено відповідальність посадових осіб платників єдиного внеску за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

З наведеного суд доходить висновку, що одним з належних в розумінні ст. 34 ГПК України доказів на підтвердження перебування третьої особи ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 може слугувати звіт страхувальника до Пенсійного фонду з даними про застрахованих осіб.

Однак поданий відповідачем звіт за серпень 2011 року не містить відомостей про застраховану особу ОСОБА_2, а будь-яких доказів на спростування зазначеної в даному звіті інформації щодо застрахованих осіб, чи інших належних доказів у підтвердження того, що на момент вчинення ДПТ 15.08.2011 р. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, позивач не надав.

Відтак, слід констатувати, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що під час скоєння ДТП 15.08.2011 р. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та виконував свої трудові (службові) обов'язки у правовідносинах з відповідачем, або іншу роботу, зумовлену трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, або роботу, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але була йому доручена роботодавцем ФОП ОСОБА_1 за межами території роботодавця.

За правилами ст. 1166 ЦК для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо);

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

У зв'язку з ДТП, що мала місце 15.08.2011 р., слід констатувати, що з боку відповідача не мали місця ані неправомірна поведінка (позаяк ДТП вчинив ОСОБА_2), ані причинний зв'язок між поведінкою позивача та шкодою, завданою ОСОБА_4, ані вина в завданні школи.

Відтак, у спірному випадку відповідальність відповідача може наступити за певних спеціальних умов, за наявності яких може бути застосована стаття 1166 ЦК. До таких спеціальних умов і відноситься, зокрема, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо, про що, зокрема зазначено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Більше того, відповідальність роботодавця за заподіяну працівником шкоду наступає лише у разі, якщо працівник під час завдання шкоди виконував роботу, зумовлену трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботу, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо ж шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Так, в ухвалі від 19.02.1992 р. у справі за позовом К. до виробничого об'єднання "Дніпро" і Ю. про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, Верховний Суд України визначив, що в разі якщо під час перебування на робочому місці в робочий час один працівник в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок неправомірних дій іншого працівника, завдав останньому тілесні ушкодження, обов'язок відшкодування такої шкоди покладається не на підприємство - роботодавця, а на самого завдавача шкоди ("Бюлетень законодавства і юридичної практики України",

№ 3 (частина 2), 1995 р.).

Оскільки наданими позивачем доказами не доводиться факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем на час вчинення ДТП 15.08.2011 р., а також, що заподіяння третьою особою шкоди ОСОБА_4 мало місце під час виконання ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків, підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді відшкодування приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" в регресному порядку шкоди в розмірі 9212,64 грн. в порядку статті 1172 ЦК України суд не встановив.

Суд відхиляє посилання позивача, що відповідач не повідомив його про настання страхового випадку у строки, передбачені в статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому згідно зі ст. 38 названого Закону позивач як страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 статті 33 Закону.

Так відповідно до підпункту "г" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" зміну статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; третя особа, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності в судовому порядку. Позивач факт страхового випадку визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування ПрАТ "СК "Провідна". Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 6-284цс15 і в силу ст. 11128 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо посилань позивача на ст. 1187 ЦК України як на підставу відповідальності відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки, то така може наступити в господарському спорі виключно у разі доведення факту, що відповідач і третя особа перебували в трудових правовідносинах на момент вчинення ДТП 15.08.2011 р., однак належних доказів цьому позивач не надав.

Безпосередньо ж як власник джерела підвищеної небезпеки відповідач може нести відповідальність лише як фізична особа - громадянин, оскільки саме в цьому статусі ним застраховано свою цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу за полісом ВЕ/7875100 від 19.11.2010 р.

Однак у такому випадку справа про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу не підвідомча господарському суду.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, сплачений судовий збір належить залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 18.01.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 18 січня 2016 року.

Суддя Т.І.Ковальчук