ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 січня 2016 р. Справа № 918/1384/15

за позовом Державного вищого навчального закладу "Рівненський коледж економіки та бізнесу"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про стягнення 22 679,33 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача:Довгаль М.М., паспорт НОМЕР_3 від 12.02.2001 року, Домбровська О.Д., дов. від 18.12.2015 року

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2015 року Державний вищий навчальний заклад "Рівненський коледж економіки та бізнесу" (надалі-позивач) звернувся до господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі-відповідач) про стягнення 22 679,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

05.12.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди державного майна № 958-2011 (надалі-договір), згідно з яким орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, балансоутримувачем якого є позивач.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перераховується таким чином: 50% - до державного бюджету на рахунок відділення Держказначейства в м. Рівне; 50% - балансоутримувачу.

Усупереч наведеному, відповідач не сплатив орендної плати балансоутримувачу за січень-вересень 2015 року, внаслідок чого за ним утворився борг в розмірі 12 147,71 грн.

Крім того, позивач за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати орендної плати нарахував пеню в розмірі 1 631,32 грн., 3% річних в розмірі 83,55 грн., інфляційні в розмірі 503,91 грн.

Також 05.12.2011 року між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, згідно з яким орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання робіт по обслуговуванню, експлуатації та ремонту будівлі, а також утримання прибудинкової території, пропорційно до займаної площі в цій будівлі.

Відповідач своїх зобов'язань з відшкодування витрат на утримання орендованого майна належним чином не виконав, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість в розмірі 4 955,05 грн., на яку позивачем нараховано пеню в розмірі 2 004,28 грн., 3% річних в розмірі 103,07 грн. та інфляційні в розмірі 1 248,44 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 11, 15, 526, 610, 611, 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 08.12.2015 року порушено провадження, розгляд справи призначено на 21.12.2015 року.

Ухвалою суду від 08.12.2015 року розгляд справи відкладено на 28.12.2015 року, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області.

Ухвалою суду від 28.12.2015 року розгляд справи відкладено на 13.01.2016 року.

Відповідач у судове засідання не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити спір по суті на підставі ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників учасників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» , ч. 1 ст. 283 ГК України, ст. 759 ЦК України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

05.12.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди державного майна № 958-2011 (надалі-договір), згідно з яким орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно: приміщення їдальні учбового корпусу, площею 226,42 кв.м., розташоване по АДРЕСА_2, що перебуває на балансі позивача. Вартість об'єкта визначена згідно із звітом про незалежну оцінку станом на 31.10.2014 року і становить 660 425,00 грн. без ПДВ (п. 1.1. договору з врахуванням змін, внесених договором про внесення змін від 04.12.2014 року).

Згідно з п. 2 договору про внесення змін від 04.12.2014 року строк дії договору оренди - до 05.12.2015 року.

09.09.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір про розірвання договору оренди, за п. 2 якого з моменту набуття чинності цим договором будь-які права та зобов'язання по ньому припиняються.

Пунктами 2.1., 1.3. договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта прийому-передачі майна. Стан майна на момент укладення договору визначається а акті прийому-передачі.

05.12.2011 року між сторонами підписано акт прийому-передачі нерухомого майна, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об'єкт оренди.

Мета оренди - розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, у навчальному закладі (п. 1.2. договору).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За ч.ч. 1,-3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.1. договору з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін від 04.12.2014 року, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 року № 786 зі змінами і доповненнями. Розмір орендної плати за базовий місяць - жовтень 2014 року становить без ПДВ - 2 201,42 грн.

Розрахунок орендної плати наведений у розрахунку орендної плати за державне майно від 04.12.2014 року.

Згідно з п. 3.4. договору орендна плата перераховується таким чином: 50% - до державного бюджету на рахунок відділення Держказначейства в м. Рівне; 50% - балансоутримувачу не пізніше 12 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу , установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Частиною 4 ст. 286 ГК України, ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За ч. 3 ст. 285 ГК України передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Аналогічний обов'язок встановлено в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з п. 5.3. договору орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Усупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства відповідач у повному обсязі не сплатив орендної плати за січень-вересень 2015 року (січень - 278,32 грн. (з урахуванням проплат на суму 805,00 грн. згідно з банківськими виписками від 29.07.2015 року на суму 305,00 грн. та від 07.08.2015 року на суму 500,00 грн.), за лютий - 1 191,07 грн., за березень - 1 254,20 грн., за квітень - 1 389,65 грн., за травень - 1 584,20 грн., за червень - 1 619,06 грн., за липень - 1 625,53 грн., за серпень - 1 609,28 грн., за вересень - 1 596,40 грн.).

Отже, сума основного боргу відповідача перед позивачем з орендної плати складає 12 147,71 грн.

За п. 5.11. договору орендар зобов'язався здійснювати витрати, пов'язані із утриманням орендованого майна, та оплачувати комунальні послуги. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

05.12.2011 року між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, згідно з яким орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання робіт по обслуговуванню, експлуатації та ремонту будівлі, а також утримання прибудинкової території, пропорційно до займаної площі в цій будівлі (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 5.1., 5.4. договору цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 05.12.2011 року по 05.12.2012 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

04.12.2015 року позивачем направлено відповідачу лист № 377/01-10/09, що стверджується фіскальним чеком № 4302, в якому повідомив про відсутність наміру продовжувати дію договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 05.12.2011 року.

За підп. 2.2.3. п. 2.2. договору до обов'язків орендаря віднесено, зокрема не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі або організації, що обслуговує будівлю, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, а також за комунальні послуги.

Відповідач своїх зобов'язань з відшкодування витрат позивача належним чином не виконав, сплативши 2 737,53 грн.

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 4 955,05 грн. (за січень 2015 року - 1 767,25 грн. (без врахуванням проплат від 20.03.2015 року на суму 327,24 грн. (у тому числі за січень на суму 242,22 грн.), від 26.03.2015 року на суму 207,31 грн., від 23.07.2015 року на суму 300,00 грн., від 08.10.2015 року на суму 1 988,00 грн. (у тому числі за січень 2015 року на суму 1 017,72 грн.)), за лютий 2015 року - 2 098,33 грн. (без врахуванням проплат від 08.10.2015 року на суму 1 988,00 грн. (у тому числі за лютий 2015 року на суму 970,28 грн.), за березень 2015 року - 1 382,42 грн., за квітень 2015 року - 1 341,61 грн., за травень 2015 року - 1 102,97 грн.).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором оренди в розмірі 12 147,71 грн. та за договором про відшкодування витрат в розмірі 4 955,05 грн.

Крім того, позивач за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди нарахував пеню в розмірі 1 631,32 грн., 3% річних в розмірі 83,55 грн., інфляційні в розмірі 503,91 грн., а за договором про відшкодування витрат - пеню в розмірі 2 004,28 грн., 3% річних в розмірі 103,07 грн. та інфляційні в розмірі 1 248,44 грн.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Право позивача на нарахування пені визначене п. 3.7. договору оренди та підп. 2.2.3 п. 2.2. договору про відшкодування витрат.

Щодо 3% річних та інфляційних, то у силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за договором оренди, встановив, що розмір першої становить 1 416,86 грн. (при заявленому - 1 631,32 грн.), других - 71,73 грн. (при заявленому - 83,55 грн.), а третіх - 506,82 грн. (при заявленому - 503,91 грн.), а отже пеня та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а інфляційні - у заявленому розмірі. Щодо договору про відшкодування витрат, то розмір пені становить 1 631,83 грн. (при заявленому - 2 004,28 грн.), 3% річних - 83,14 грн. (при заявленому - 103,07 грн.), а інфляційних - 1 124,92 грн. (при заявленому - 1 248,44 грн.), отже пеня, 3% річних та інфляційні підлягають частковому задоволенню (розрахунок додається).

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів факт заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення його вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 33014, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державного вищого навчального закладу "Рівненський коледж економіки та бізнесу" (вул. Київська,53, м. Рівне, 33027, ) 12 147,71 грн. основного боргу за договором оренди державного майна № 958-2011 від 05.12.2011 року, 1 416,86 грн. пені за договором оренди державного майна № 958-2011 від 05.12.2011 року, 71,73 грн. 3% річних за договором оренди державного майна № 958-2011 від 05.12.2011 року та 503,91 грн. інфляційних за договором оренди державного майна № 958-2011 від 05.12.2011 року; 4 955,05 грн. основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача від 05.12.2011 року, 1 631,83 грн. пені за договором про відшкодування витрат балансоутримувача від 05.12.2011 року, 83,14 грн. 3% річних за договором про відшкодування витрат балансоутримувача від 05.12.2011 року, 1 124,92 грн. інфляційних за договором про відшкодування витрат балансоутримувача від 05.12.2011 року та 1 178,17 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 586,91 грн., 31,75 грн. 3% річних та 123,52 грн. інфляційних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.01.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.