ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа №922/3494/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Сиротніковій Я.Є.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом - ПП "ВТФ "Добробут"- Бавтушного О.Л., за довіреністю №26/01 від 26.01.2015р.,

відповідача за первісним позовом (1-го відповідача за другим позовом) - ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, за договором №03/06-15 від 26.06.2015р.,

третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом (позивача за другим позовом) - ТОВ "Попаснянська глина" - не з'явився,

1-ої третьої особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом (2-го відповідача за другим позовом) - ТОВ "Керамейя" - не з'явився,

2-ої третьої особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - ФО ОСОБА_4 - ОСОБА_3, за довіреністю №2246 від 08.07.2015р.,

3-ої третьої особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом (3-го відповідача за другим позовом) - МПП "АТП-2" - ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 20.05.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (вх.№4623Х/2 від 21.09.2015р.) на рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2015р. у справі №922/3494/15,

за позовом Приватного підприємства "Виробничо-транспортна фірма "Добробут", м. Первомайськ, Луганська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина", смт. Коротич, Харківська область,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамейя", м. Суми,

2. Фізична особа ОСОБА_4, м. Харків,

3. Мале приватне підприємство "АТП-2", м. Первомайськ, Луганська область

про визнання недійсним договору,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина", смт. Коротич, Харківська область,

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя", м. Суми,

3. Малого приватного підприємства "АТП-2", м. Первомайськ, Луганська область,

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Виробничо-транспортна фірма "Добробут", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з вимогою про визнання недійсним договору №01062014 оренди навантажувача L5542PLUS2 р/н 10111 від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Попаснянська глина".

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за первісним позовом вказував на те, що договір оренди навантажувача не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, а саме сторони укладаючи договір не мали на меті реальну передачу вказаного навантажувача в користування (якої не було здійснено), оскільки майно знаходилось в суборенді у ТОВ "Керамейя", та із суборенди не поверталось позивачу для передання його власникові, а отже ФОП ОСОБА_2 не мала правових підстав розпоряджатися майном та передавати його в суборенду. Таким чином, позивач за первісним позовом вважає, що відповідач за первісним позовом своїми незаконними діями ввів в оману ТОВ "Кераймейя" про наявність у нього прав на згаданий навантажувач, а отже на підставі статті 230 Цивільного кодексу України такий правочин повинен бути визнаний судом недійсним.

Водночас, до суду першої інстанції із позовною заявою звернулась третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" до ФОП ОСОБА_2, ТОВ "Керамейя", МПП "АТП-2" про: 1) визнання недійсним договору оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2"; 2) визнання недійсним договору суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладеного від МПП "АТП-2" та ТОВ "Керамейя"; 3) визнання недійсним договору оренди навантажувача №01062014 від 02.01.2015р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та ФОП ОСОБА_2; 4) визнання недійсним договору суборенди навантажувача №02/01-2015 від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Керамейя".

В обґрунтування позовних вимог третя особа вказувала на те, що усі оспорювані договори були укладені щодо предмета (навантажувача), стосовно якого за іншим договором існують не припинені до теперішнього часу права та обов'язки, а саме договір суборенди навантажувача №28/10-2014 від 28.10.2014р. Крім того, позивач вказує на те, що договір оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладений між ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2" підписаний ОСОБА_4 від імені обох сторін договору, посаду директора в яких він одночасно обіймав на дату його укладання. Вищенаведене, на думку позивача свідчить про порушення частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Також, позивач вважає, що ОСОБА_4, діючи як директор ТОВ "Попаснянська глина" будучи обізнаним про реальну ціну вартості користування навантажувачем, укладає договір оренди з юридичною особою, засновником якої є ОСОБА_2 (донька ОСОБА_4І.) з ціною оренди, яка є явно нижчою від ціни, яку реально сплачувало ТОВ "Керамейя" за користування цим транспортним засобом, що явно суперечить інтересам ТОВ "Попаснянська глина". Крім того, позивач вважає, що ОСОБА_4 підписував договір оренди №01062014 від 01.06.2014р. не 01.06.2014р, а в інший день, оскільки цей договір скріплений іншою печаткою, ніж та, що є в користуванні ТОВ "Попаснянська глина": на цих печатках відрізняється малюнок по краям печатки. Договір суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладений від МПП "АТП-2" та ТОВ "Керамейя", позивач вважає, укладався з метою отримання прибутку юридичною особою, засновником якої є донька ОСОБА_5 Укладання цього договору було б неможливо без орендних відносин МПП "АТП-2" з власником транспортного засобу, що на думку, позивача свідчить про ознаки фіктивності договору оренди №01062014 від 01.06.2014р., оскільки він був спрямований не на реальне настання правових наслідків, а на встановлення формального правового зв'язку з ТОВ "Попаснянська глина". Крім того, на підтвердження того, що спірний договір не був спрямований на настання правових наслідків свідчить також та обставина, що в договорі оренди навантажувача від 02.01.2015р. зазначений банківський рахунок у ВАТКБ "Надра", який насправді не існує і зазначеним товариством не відкривався; ФОП ОСОБА_2 не вчинено дій, спрямованих на оплату оренди транспортного засобу за спірним договором, а також повідомлень про неможливість їх здійснення. Позивач зазначає, що оскільки у встановленому законом порядку договір суборенди, укладений між ПП "ВТФ "Добробут" та ТОВ "Керамейя" є чинним і в теперішній час, згода ТОВ "Попаснянська глина", як власника навантажувача, не відповідає внутрішній волі товариства, а отже такий договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.08.2015р. у справі №922/3494/15 первісний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір №01062014 оренди навантажувача L5542PLUS2 р/н 10111 від 02.01.2015р., укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина".

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства "Виробничо-транспортна фірма "Добробут" 1218,00 грн. судового збору.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Малим приватним підприємством "АТП-2".

Визнано недійсним договір суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладений між Малим приватним підприємством "АТП-2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя".

Визнано недійсним договір оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Визнано недійсним договір суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя".

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" 1624,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" 1624,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Малого приватного підприємства "АТП-2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" 1624,00 грн. судового збору.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що між власником навантажувача - ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут" з 28.10.2014р., на час розгляду даного спору існують договірні орендні правовідносини (договір оренди L554PLUS2 н/р 10111 від 28.10.2014р.), вказаний договір є чинним, а отже з наведеного вбачається, що власник навантажувача, не припинивши договірні орендні правовідносини з попереднім орендарем - ПП "ВТФ "Добробут", уклав договір оренди на той же навантажувач з ФОП ОСОБА_2, а тому договір оренди навантажувача №01062014 від 02.01.2015р. не відповідає вимогам діючого законодавства і підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України; договір оренди №01062014 від 01.06.2014р. всупереч вимогам частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України, було укладено від імені орендодавця та орендаря однією і тією ж особою, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, а отже, є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства і підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України; враховуючи визнання недійсними договорів оренди, договори суборенди підлягають визнанню недійсними, як похідні (додаткові) від недійсного правочину.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не погодилась з зазначеним рішенням місцевого господарського суду та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2015р. у справі №922/3494/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовів Приватного підприємства ВТФ "Добробут" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 зазначено, що суд визнав встановленими факти, які взагалі матеріалами справи не підтверджуються, зокрема в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація стосовно реквізитів договору оренди навантажувача, який начебто був укладений між ТОВ "Попаснянська глина" й ПП "ВТФ "Добробут". Апелянт зазначає, що матеріалами справи не підтверджується наявність договірних відносин між ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут", а отже суд першої інстанції зробив неправомірний висновок про те, що оспорювані договори були укладені тоді, коли неіснуючі орендні відносини ще не припинились. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був відповідно до п.1 ч.1 ст 83 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним договір суборенди навантажувача №28/10-2014 від 28.10.2014р., укладений між ПП "ВТФ "Добробут" та ТОВ "Керамейя". Також, апелянт вказує на те, що висновок суду про визнання недійсним договору оренди №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" й МПП "АТП-2" не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки зазначений правочин спрямований на реалізацію інтересів обох учасників правовідносин, будь-якої шкоди жодної зі сторін правочину не завдано.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено, для забезпечення участі представників сторін та можливості надання письмових пояснень у справі.

16.11.2015р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від ПП "ВТФ "Добробут" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15487), в якому позивач за первісним позовом просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування своєї позиції по справі позивач за первісним позовом зазначає, що суд першої інстанції, виходячи із презумпції правомірності правочину, дійшов правильного висновку про дійсність договору оренди навантажувача, укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут", а неможливість його надання до суду обумовлена знаходженням на неконтрольованій Україною території. Також, позивач за первісним позовом надав для долучення до матеріалів справи, укладений після винесення оскаржуваного рішення договір оренди навантажувача від 23.10.2015р. із зворотньою дією в часі, що не суперечить чинному законодавству.

16.11.2015р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від ТОВ "Попаснянська глина" також надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15488), в якому просить рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2015р. залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, з аналогічних підстав, викладених у позовній заяві.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2015р. розгляд справи було відкладено, у зв'язку із необхідністю надання сторонами додаткових письмових пояснень у справі.

Через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від ФОП ОСОБА_2 (вх.№16364), ПП "ВТФ "Добробут" (вх.№16451) та ТОВ "Попаснянська глина" (вх.№16452) надійшли письмові пояснення у справі, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 14.01.2016р., ухвалено ТОВ "Керамейя" виконати вимоги попередніх ухвал суду та надати відзив на апеляційну скаргу та документи в обґрунтування своєї позиції по справі.

ТОВ "Керамейя" відзиву на апеляційну скаргу не надало, уповноваженого представника до судового засідання не направило, про причини неявки суд не сповістило.

До судового засідання 14.01.2016р. також не з'явився представник ТОВ "Попаснянська глина", про причини неявки суд не сповістив.

Про місце та час наступного судового засідання сторони були повідомлені належним чином в самому судовому засіданні, а також копія ухвали про відкладення розгляду справи направлялась рекомендованою кореспонденцією на адреси сторін. Крім того, відповідна інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Харківського апеляційного господарського суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників ТОВ "Попаснянська глина" та ТОВ "Керамейя".

В судовому засідання Харківського апеляційного господарського суду 14.01.2016р. представник ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_4, МПП "АТП-2" просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, в задоволенні позовів відмовити, визнати недійсним договір суборенди навантажувача №28/10-2014 від 28.10.2014р., укладений між ПП "ВТФ "Добробут" та ТОВ "Керамейя". Представник позивача за первісним позовом підтримав свою позицію по справі, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, окрім сторін за договором, позивачем у справі про визнання договору недійсним може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

За приписами частин 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з приписами статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення. Аналогічні положення містить і частина 3 статті 207 Господарського кодексу України.

Таким чином, визнання правочину недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, тому вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

При цьому, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання недійсними договору оренди навантажувача №01062014 від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Попаснянська глина" та договору суборенди №02/01-2015 від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Керамейя" було існування орендних правовідносини між ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут".

Колегія суддів зазначає, що вказана підстава була встановлена судом першої інстанції на підставі пояснень ОСОБА_6, яка на даний час є директором ТОВ "Попаснянська глина" та пояснень позивача за первісним позовом, які підтвердили факт укладання договору між ними.

Також, суд першої інстанції вказав, що відсутність в матеріалах справи договору між ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут" обґрунтована знаходженням оригіналу на непідконтрольній Україні території; при його укладанні сторони не допустили порушень, які б свідчили, що його зміст суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства; відповідач не надав доказів в обґрунтування того, що особи, які вчинили правочин, не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину є не вільним і не відповідає їх внутрішній волі, договір укладено у передбаченій законом формі і на протязі тривалого часу він виконується кожним із учасників цих відносин без яких-небудь зауважень.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом (п.п. 1, 2, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

По-перше, судом не було надано оцінки поясненням ОСОБА_4, який на той час був директором ТОВ "Попаснянська глина", про те, що договір між ТОВ "Попаснянська глина" та ПП "ВТФ "Добробут" ніколи не укладався.

У матеріалах справи міститься лист №02-01 від 02.01.2015р. на ім'я директора ТОВ "Керамейя", в якому директор ТОВ "Попаснянська глина" ОСОБА_4 повідомив про передання навантажувача ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди №01062014 від 02.01.2015р. Також, директор ОСОБА_4 вказав, що власник навантажувача не заперечує проти передання його в суборенду ТОВ "Керамейя".

По-друге, колегія суддів зазначає, що зважаючи на те, що ні оригінал договору, ні копія договору оренди, який за твердженням позивача за первісним позовом було укладено між ним та ТОВ "Попаснянська глина" не досліджувались судом першої інстанції, висновок суду про його укладання є таким, що не ґрунтується на дійсних обставинах справи.

Щодо тверджень ТОВ "Попаснянська глина" про те, що договір оренди між ТОВ "Попаснянська глина" та ФОП ОСОБА_2 було укладено за ціною оренди, яка є явно нижчою від ціни, яку реально сплачувало ТОВ "Керамейя" за користування цим транспортним засобом, то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6, частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а отже визначення ціни робиться сторонами на вільний розсуд. Також, є необґрунтованими та в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України не підтверджені належними доказами твердження ТОВ "Попаснянська глина" про те, що вказаний в договорі оренди від 02.01.2015р. банківський рахунок не існує.

Наведені в позовах доводи щодо визнання недійсними договору №01062014 оренди від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Попаснянська глина", та похідного від нього договору суборенди №02/01-2015 від 02.01.2015р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Керамейя", з підстав того, що сторони, укладаючи договори, не мали на меті реальну передачу вказаного навантажувача в користування, оскільки останній знаходився в оренді ПП "ВТФ "Добробут" не знайшли свого відображення в матеріалах справи, жодної підстави для визнання оспорюваного договору недійсним позивачі не вказали ні у суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, інших доводів, що договори суперечать чинному законодавству України позивачами також не надані, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання вказаних договорів недійсними.

Щодо вимог ТОВ "Попаснянська глина" про визнання недійсним договору оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2" на підставі того, що той суперечить вимогам частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України та договору суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладеного від МПП "АТП-2" та ТОВ "Керамейя", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Договір оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р. був укладений від імені ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2" директором кожного з них - ОСОБА_4, як органом їх управління.

Отже, на думку суду колегії суддів, якщо директор одного підприємства, яке укладає договір з іншим підприємством є однією особою, то останній може підписувати договір від імені обох підприємств і цей договір не є недійсним з посиланням на частину 3 статті 238 Цивільного кодексу України.

Також, в матеріалах справи міститься лист №04-12 від 04.12.2014р. на ім'я директора ТОВ "Керамейя", в якому директор ТОВ "Попаснянська глина" ОСОБА_4 повідомив про передання навантажувача МПП "АТП-2" на підставі договору оренди №01/06/2014 від 01.06.2014р. Також, директор ОСОБА_4 вказав, що власник навантажувача не заперечує проти передання його в суборенду ТОВ "Керамейя".

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання позивачів на те, що ОСОБА_7 не мав права вчиняти будь-яких правочинів від імені товариств станом на дати укладання спірних правочинів суперечать матеріалам справи, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "Попаснянська глина" - керівник підприємства був змінений лише 07.02.2015р.

Твердження ТОВ "Попаснянська глина" про те, що ОСОБА_4 було підписано договір оренди №01062014 не 01.06.2014р., а в інший день, оскільки печатка товариства відрізняється є необґрунтованими та ніякими доказами не підтверджені, судова експертиза щодо справжності печатки на договорі не проводилась.

Таким чином, наведені ТОВ "Попаснянська глина" доводи щодо визнання недійсним оспорюваних договорів, оскільки вони не відповідають нормам чинного законодавства, не знайшли свого відображення в матеріалах справи, жодної підстави для визнання оспорюваних договорів недійсним позивач не навів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, інших доводів, що договір суперечить чинному законодавству України позивачем також не надано, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ "Попаснянська глина" про визнання недійсними договору оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2" та договору суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладеного від МПП "АТП-2" та ТОВ "Керамейя" слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, не повно дослідив обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального права, а тому вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким в позовах слід відмовити.

Щодо вимог апелянта про визнання недійсним договору суборенди навантажувача №28/10-2014 від 28.10.2014р., укладеного між ПП "ВТФ "Добробут" та ТОВ "Керамейя", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Визнання недійсним договору, пов'язаного з предметом спору, повністю або у певній його частині є саме правом господарського суду, а не обов'язком.

У даному випадку мається на увазі ситуація, коли визнання недійсним договору не є предметом позову. Договір повинен бути лише пов'язаним із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним з власної ініціативи.

Обов'язковою умовою застосування пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України є переконлива мотивація суду необхідності виходу за межі позовних вимог та відходу від принципу змагальності сторін.

В даному випадку, визнання недійсним договору суборенди навантажувача №28/10-2014 від 28.10.2014р., укладеного між ПП "ВТФ "Добробут" та ТОВ "Керамейя" не впливає на дійсність оспорюваних договорів, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для застосування пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за результатом розгляду оспорюваних договорів судом першої інстанції було зроблено висновок в резолютивній частині рішення щодо договорів, які не були предметом розгляду справи, а саме визнано недійсними договір оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та договір суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя".

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" зазначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що висновок суду в частині позовних вимог ТОВ "Попаснянська глина" про визнання недійсним договору оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між ТОВ "Попаснянська глина" та МПП "АТП-2" та визнання недійсним договору суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладеного від МПП "АТП-2" та ТОВ "Керамейя" - в резолютивній частині оскаржуваного рішення не міститься, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 3, 4 ч.1 ст. 104, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2015р. у справі №922/3494/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Приватного підприємства "Виробничо-транспортна фірма "Добробут" про визнання недійсним договору оренди навантажувача №01062014 від 02.01.2015р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" про визнання недійсними договору оренди навантажувача №01062014 від 01.06.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Малим приватним підприємством "АТП-2", договору суборенди навантажувача №05-12/2014 від 05.12.2014р., укладеного між Малим приватним підприємством "АТП-2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя", договору оренди навантажувача №01062014 від 02.01.2015р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Попаснянська глина" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, договору суборенди навантажувача №02/01-2015 від 02.01.2015р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя" - відмовити.

Повний текст постанови складено 19 січня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов