ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

21 січня 2016 р. Справа № 5010/2487/2011-Б-26/96
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Середюк І. Б., за участю арбітражного керуючого Іванишина І. В. та представника ініціюючого кредитора ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

в с т а н о в и в:

постановою господарського суду Івано-Франківської області від 12 січня 2012 р. (суддя Кобрин О. М.) фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону № 784-ХІV від 30 червня 1999 р.) було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на три місяці, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Іванишина І. В.

В подальшому строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень ліквідатора неодноразово судом продовжувався відповідними ухвалами.

18 грудня 2015 р., за розпорядженням керівника апарату господарського суду Івано-Франківської області справу № 5010/2487/2011-Б-26/96, що перебувала у провадженні судді Кобрин О.М., було передано на повторний автоматизований розподіл у зв'язку з тим, що 27 липня 2015 р. закінчився термін повноважень судді Кобрин О. М., передбачений Указом Президента України від 28 липня 2010 р. Так, за результатами повторного автоматизованого розподілу дану справу передано на розгляд судді Ткаченко І. В.

30 грудня 2015 р., суд виніс ухвалу, якою процедуру ліквідації у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" припинив і здійснив перехід до загальних судових процедур у справі про банкрутство зі стадії підготовчого засідання, яке призначив на 21 січня 2016 р.

20 січня 2016 р., до канцелярії суду надійшла заява ініціюючого кредитора - управління ПФУ в Галицькому районі Івано-Франківської області, із змісту якої вбачається, що борг фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 перед ініціюючим кредитором станом на 01 січня 2016 р. становить 4 355 грн 80 коп.

Розглянувши дану справу у підготовчому засіданні, заслухавши пояснення учасників провадження у справі про банкрутство, суд дійшов висновків про наступне.

Згідно з викладеними у ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" положеннями, у підготовчому засіданні суд оцінює подані документи, заслуховує пояснення сторін тощо.

За приписами ч. 8.2 рекомендацій Президії ВГС України "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 04 червня 2004 р. N 04-5/1193, у підготовчому засіданні суд має перевірити наявність ознак неплатоспроможності боржника, розмір вимог кредитора (кредиторів), їх безспірність. У разі якщо буде встановлено, що на момент подання заяви була відсутня хоча б одна з ознак неплатоспроможності, передбачених ст. 1 та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справа про банкрутство підлягає припиненню.

Відповідно до положень абзацу 3 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржником є суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). В абзаці 7 цієї статті передбачено, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законодавством України. При цьому, зокрема, недоїмка (пеня та штраф) до складу грошових зобов'язань боржника не зараховується.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справа про банкрутство порушується господарським судом якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Відповідно до абзацу 7 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", безспірні вимоги кредиторів - вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Відтак, безспірні вимоги ініціюючого кредитора повинні відповідати приписам ч. 3 ст. 6 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до абз. 7 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", склад і розмір грошових зобов'язань боржника визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Так, станом на день звернення ініціюючого кредитора до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство мінімальна заробітна плата становила 1 004 грн, відповідно триста мінімальних розмірів заробітної плати складали - 301 200 грн.

В ході розгляду даної справи у підготовчому засіданні, суд встановив, що ініціюючим кредитором заявлено грошові вимоги до боржника на суму 4 355 грн 80 коп., що становить менше ніж триста мінімальних розмірів заробітної плати, а оскільки такі вимоги ініціюючого кредитора не досягли розміру трьохсот розмірів мінімальної заробітної плати, то відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вони не можуть бути підставою для подальшого здійснення провадження у справі про банкрутство за загальною процедурою.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", основним завданням підготовчого засідання суду є з'ясування ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності перешкод для подальшого руху справи про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою. При цьому, у разі якщо на даній стадії встановлено відсутність хоча б однієї з ознак неплатоспроможності, передбаченої ч. 3 ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справа про банкрутство підлягає припиненню.

Наведене означає, що встановивши у підготовчому засіданні, яке призначене після переходу зі спрощеної процедури, передбаченої ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до провадження за загальною процедурою, що грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника, на підставі яких було порушено справу про банкрутство відсутнього боржника, становлять менш як триста розмірів мінімальної заробітної плати, суд має припинити провадження у справі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Зазначеної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 22 жовтня 2008 р. по справі № 43/787-15/596-28/15-б, у постанові від 17 грудня 2013 р. по справі № Б-21/175 тощо.

При цьому, перевіривши матеріали даної справи, суд також враховує і майновий стан боржника.

Крім того, що стосується порушення судом 12 січня 2012 р. даної справи на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд вбачає доцільним зазначити наступне.

Відомості про відсутність боржника за місцем реєстрації повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оскільки відсутність боржника є фактом, який має юридичне значення і має бути підтверджений відповідними доказами, з урахуванням зазначених у ч. 2 ст. 34 ГПК України положень про те, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Єдиним належним і допустимим доказом підтвердження факту відсутності боржника за місцезнаходженням може бути відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до якого внесено запис про відсутність боржника за його місцем реєстрації. Cеред доданих до заяви ініціюючого кредитора документів такий доказ (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до якого внесено запис про відсутність боржника за його місцем реєстрації) відсутній.

Разом з тим, викладені у заяві ініціюючого кредитора твердження про відсутність підприємницької діяльності боржника і не подання ним звітності до Пенсійного фонду України взагалі не можуть бути підставою для визнання боржника банкрутом за ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, й доводи ініціюючого кредитора - управління ПФУ про неподання боржником податкової звітності до органу державної податкової служби з посиланням на лист ДПІ в Галицькому районі Івано-Франківської області № 915/9/17 від 08 листопада 2011 р. також не можуть бути належними доказами відсутності боржника у тому числі з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Так, контроль за своєчасністю подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевірка достовірності цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів, згідно п. 3 ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (у відповідній редакції), здійснюють державні податкові інспекції в районах. Отже, встановлення факту неподання платником податків у встановлений строк, податкових декларацій відноситься до компетенції органів державної податкової служби. Відповідно ж, УПФУ в Галицькому районі такими повноваженнями не наділено, а тому й не може стверджувати про зазначені обставини.

Враховуючи усе наведене вище в своїй сукупності, суд прийшов до висновку про безпідставність порушення даної справи за ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та про відсутність підстав для подальшого здійснення провадження у даній справі про банкрутство за загальною процедурою, у зв'язку з чим провадження у справі слід припинити на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону № 784-ХІV від 30 червня 1999 р.) , ст. ст. 80, 86 ГПК України, суд

у х в а л и в:

провадження у справі № 5010/2487/2011-Б-26/96 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - припинити.

Суддя Ткаченко І. В.