ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 січня 2016 р. Справа № 903/1117/15
за позовом вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", м. Київ

до приватного підприємства "КРП", м. Луцьк

про встановлення сервітуту на площі спільного користування,

Головуюча суддя І.О.Якушева,

судді В.А.Пахолюк,

В.М.Дем?як,

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: ОСОБА_2 - директор

Запис розгляду справи здійснювався за допомогою програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду".

Суть спору: позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду, в якій просив встановити безстроковий та безоплатний сервітут наступного змісту: надати ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" () право використання 464,2 кв. м. площ спільного користування частини нежитлового приміщення, власником якої є ПП "КРП" () і які розташована за адресою: м. Луцьк, вулиця Карбишева, 2, для задоволення потреби проходу працівників, відвідувачів та студентів ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" до нежитлових приміщень сьомого, восьмого та технічного поверхів, які належать ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", сходів та ліфтів, за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, з метою здійснення своєї статутної діяльності.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на позбавлення можливості користуватись належним йому майном.

Ухвалою суду від 12.10.2015р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.10.2015р., зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження; довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, належним чином завірену копію Статуту ПП "КРП".

27.10.2015р. представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи б/н від 28.10.2015р., в якому він просив суд призначити по справі № 01/903/1117/15 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Волинському відділенню Львівського НДІСЕ.

27.10.2015р. представник позивача через канцелярію суду також подав клопотання б/н від 28.10.2015р., в якому просив витребувати з комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" (43008, м. Луцьк, вул. Січова, 22а) копії технічних паспортів приміщення, що знаходиться у м. Луцьку по вул. Карбишева, 2, яке належить ПП "КРП" та ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "України".

Крім цього, представник позивача 27.10.2015р. через канцелярію суду подав клопотання б/н від 28.10.2015р., в якому просив приєднати як доказ оптичний диск з відеоматеріалом недопуску до приміщень за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, які належать позивачу у 2014р. та 27.09.2015р.

27.10.2015р. відповідач подав клопотання №6/10 від 27.10.2015р., в якому на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2015р. просив приєднати до матеріалів справи завірену копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, належним чином завірену копію Статуту ПП "КРП".

Крім цього, 27.10.2015р. відповідачем було подано клопотання №5/10 від 27.10.2015р., в якому він просив відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що повідомлення про дату розгляду справи відповідач отримав лише 23.10.2015 року, а тому не має можливості направити в судове засідання свого представника, а директор підприємства перебуватиме у відрядженні за межами області.

З метою повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи судом клопотання представника відповідача було задоволено, ухвалою від 28.10.2015р. розгляд справи відкладено на 18.11.2015р., зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов та подані клопотання.

17.11.2015р. відповідач через канцелярію суду подав письмові пояснення №2/11 від 17.11.2015р., в яких зазначав, що не може подати мотивовані пояснення по суті спору, оскільки ПП "КРП" не зрозуміло, які саме частини нежитлового приміщення, що належать ПП "КРП", позивач вважає площами спільного користування та просить встановити сервітут.

В судовому засіданні 18.11.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив відкласти розгляд клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи б/н від 28.10.2015р., клопотання про витребування з комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" копій технічних паспортів приміщення, що знаходиться у м. Луцьку по вул. Карбишева, 2, яке належить ПП "КРП" та ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "України", просив залишити без розгляду.

В судовому засіданні 18.11.2015р. представник відповідача усно позову не визнав.

У зв'язку із необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи та розгляд справи судом було відкладено на 02.12.2015р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення, в яких уточнити, на які саме площі спільного користування позивач просить встановити безстроковий та безоплатний сервітут; зобов'язано відповідача подати суду договір про спільне користування площами укладений в 2003р., копії технічних паспортів приміщень по вул. Карбишева, 2 у м. Луцьку, які належать на праві власності ПП "КРП".

02.12.2015р. представник позивача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 18.11.2015р. щодо уточнення, на які саме площі спільного користування позивач просить встановити безстроковий та безоплатний сервітут, не виконав.

В телефонному режимі представник позивача повідомив суд про неможливість явки в судове засідання та просив відкласти розгляд справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.12.2015р. усно проти відкладення розгляду справи не заперечував.

З метою повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, судом клопотання представника позивача було задоволено, розгляд справи відкладено на 10.12.2015р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення, в яких уточнити, на які саме площі спільного користування позивач просить встановити безстроковий та безоплатний сервітут; з огляду на положення ч.3 ст. 403 ЦК України обґрунтувати встановлення безоплатного сервітуту; зобов'язано відповідача подати суду договір про спільне користування площами, укладений в 2003р., у разі неможливості подати договір - письмові пояснення щодо неможливості подачі; копії технічних паспортів приміщень по вул. Карбишева, 2 у м. Луцьку, які належать на праві власності ПП "КРП".

З метою повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи судом клопотання представника позивача було задоволено, розгляд справи відкладено на 10.12.2015р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення, в яких уточнити, на які саме площі спільного користування позивач просить встановити безстроковий та безоплатний сервітут; з огляду на положення ч.3 ст. 403 ЦК України обґрунтувати встановлення безоплатного сервітуту; зобов'язано відповідача подати суду договір про спільне користування площами, укладений в 2003р., у разі неможливості подати договір - письмові пояснення щодо неможливості подачі; копії технічних паспортів приміщень по вул. Карбишева, 2 у м. Луцьку, які належать на праві власності ПП "КРП".

В судовому засіданні з 10.12.2015р. по 14.12.2015р. було оголошено перерву.

14.12.2015р. представник позивача подав суду пояснення від 14.12.2015р. (а.с.82-83), в яких пояснив, що позивач просить встановити безоплатний та безстроковий сервітут на такі площі спільного користування: - перший поверх: 1-1, площею 15,3 кв.м.; 1-2, площею 105,3 кв.м.; 1-3, площею 18,4 кв.м.; 1-5, площею 18,1 кв.м.; - другий поверх: 1-114, площею 4,4 кв.м.; - третій поверх: 1-170, площею 4,7 кв.м.; - четвертий поверх: 1-212 площею 4,7 кв.м.; - п'ятий поверх: 1-231 площею 4,7 кв.м.;- шостий поверх: 1-253 площею 4,8 кв.м.

Також 14.12.2015р. представник позивача подав суду оптичний диск з відеоматеріалом недопуску його до приміщень ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна".

В судовому засіданні з 14.12.2015р. по 18.12.2015р. було оголошено перерву для ознайомлення відповідача із уточненням позовних вимог представником позивача та подачею пояснень на них.

14.12.2015р. судом на підставі ст..69 ГПК України було прийнято ухвалу про продовження строку вирішення спору на 15 днів - до29.12.2015р. включно.

В судовому засіданні з 18.12.2015р. по 23.12.2015р. було оголошено перерву для подачі відповідачем договору№529-0832009 від 25.06.2014р. з додатками; штатного розкладу із зазначенням посад і зарплат працівників за 2015 рік; доказів на підтвердження споживання електроенергії за січень-листопад 2015 рік; для подачі позивачем контррозрахунку вартості сервітуту.

21.12.2015р. представником позивача було подано клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке судом задоволено.

21.12.2015р. відповідач подав додаткові пояснення №3/12 від 18.12.2015р. (а.с.100-102, в яких вважає позовні вимоги про встановлення безоплатного сервітут безпідставними, посилаючись на таке:

- приватне підприємство «КРП» разом із позивачем - ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» є співвласником будівлі, що знаходиться по вул. Карбишева, 2 в м. Луцьку. Вказана будівля складається і 9 -ти та 3-х поверхових приміщень, з'єднаних між собою.

ПП «КРП» є власником 1-6 поверхів дев'ятиповерхової будівлі, трьохповерхової будівлі, підвалу - 5 725,0 метрів квадратних, а позивач - 7,8 та технічний поверхи дев'ятиповерхової будівлі - 976,1 квадратних метрів приміщень.

Оскільки будівля по вул. Карбишева, 2 є цілісною будівлею, то і її утримання та забезпечення електрикою, газом, водою є спільним ( єдина система газо-, водо-, електро- постачання).

Одним із видів діяльності ПП «КРП» є здача в оренду нерухомості.

На сьогодні орендарями площ ПП «КРП» є ПВНЗ «Академія рекреаційних технологій і права», Луцький коледж рекреаційних технологій і права, Луцький інститут розвитку людини ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини», ряд приватних підприємств та громадських організацій.

Із позовної заяви не зрозуміло, на які саме площі позивач просить встановити сервітут на спільне користування. Адже в позовній заяві зазначено, що спільно повинно використовуваитися 464, 2 метри квадратних для задоволення потреби проходу працівників, відвідувачів та студентів університету, сходів та ліфтів. В своїх поясненнях від 14.12.2015 року представник позивача фактично уточнив позовні вимоги, заявивши про намір використовувати 1807 4 метрів квадратних, проте знову Ж таки зазначив лише про свої наміри використовувати частини приміщень, які знаходяться виключно на поверхах будівлі ( з першого по шостий поверхи). Як встановлено в судовому засіданні, позивач просить встановити сервітут для проходу до нежитлових приміщень 7, 8 та технічних поверхів будівлі, що по вул. Карбишева, 2 в м. Луцьку. Ліфти, які є в наявності в цій будівлі, не працюють, так як термін їх експлуатації завершився і профілактичні роботи не проводились. Тому напевне в позивача виникла потреба в користуванні сходовими клітками, які розміщені між поверхами. Фактично між поверхами будівлі знаходяться сходи площею 4,7 метрів квадратних, з'єднанні між собою міжповерховими площадками, площею 4,2 метрів квадратних. Загальна площа сходових кліток з 1 по 7 поверхи - 110,9 метрів квадратних (з врахуванням площадок, що знаходяться біля дверей на кожному поверсі).

Більше того, між колективами працівників Луцького інституту розвитку людини та Академії рекреаційних технологій і права влітку 2014 року виник конфлікт, який триває і досі. В результаті ЛІРоЛ змінили свою юридичну адресу, адміністрація ВУЗу переїхала і знаходиться по вул. Г.Гонгадзе, 5 в м. Луцьку. Фактично договори оренди і з Академією і з ЛІРоЛОМ є діючими, однак спільне користування майном є проблематичним. Разом з тим, спільна будівля має дві сходові клітки, обидві в належному і придатному для використання стані. Тому, з метою унеможливленая провокацій і конфліктів найбільш доцільно було би встановити сервітут на користування різними сходовими клітками. Більше того, на нашу думку правильним було б встановлення користування різними входами в приміщення.

Після придбання приміщень будівлі, що знаходиться по вул. Карбишева, 2 в м. Луцьку, між співвласниками цієї будівлі укладалися договори про спільне користування площами. Такі договори укладалися в 2003 році. Проте надати суду належним чином завірені копії не має можливості, оскільки усі документи з цього приводу ( договори, акти приймання - передачі, листування, платіжні документи ) передані ПП «КРП» адвокатській компанії, що представляє інтереси ПП «КРП» в судах у спорах із ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна».

ПП «КРП» змушене практично самостійно нести витрати по утриманню всієї будівлі. Тому є незрозумілим вимога позивача про безоплатний сервітут. Адже усі площі будівлі опалюються, прибираються, охороняються та на їх утримання несуться і інші витрати ( ремонти, податки і т. п. ).

ПП «КРП» за жовтень місяць поточного року сплачено 46 136, 81 гривень «Волиньобленерго» за використану електроенергію, 36 865, 49 гривень сплачено робітникам підприємства за охорону та прибирання площ. Крім того, в листопаді поточного року підприємством вже сплачено 75 000, 00 гривень за електроенергію, споживання якої прогнозується в грудні 2015 року. Фактично, витрати по утриманню 1 метра квадратного становлять орієнтовно 15,0 гривень : (83 002,3 гривень розділити на 5725,0 м кв.). Повну суму оплати можна визначити тільки після правильного встановлення площ спільного користування.

23.12.2015р. судом на підставі ст..4-6 ГПК України прийнято ухвалу про розгляд справи №903/1117/15 в колегіальному складі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суду від 23.12.2015р. визначено склад колегії суддів: головуюча - суддя Якушева І.О., члени колегії - судді Пахолюк В.А., Дем'як В.М.

23.12.2015р. відповідач подав додаткові пояснення №4/12 від 23.12.2015р., в яких посилається на таке:

- в поясненнях від 14.12.2015 року представник позивача фактично уточнивши позовні вимоги, заявив про намір використовувати 180,4 метрів квадратних, проте знову ж таки зазначив лише про наміри використовувати частини приміщень, які знаходяться виключно на поверхах будівлі ( з першого по шостий поверхи).

Проте, відповідно до пункту 6.1 розділу 6 змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.01.2013р. №2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.01.2013 року за № 113/22645, площа сходових кліток, у тому числі площ прорізів сходових кліток на останньому поверсі включається до площ поверху з врахуванням їх площ на рівні даного поверху. У разі застосування гвинтової сходової клітки її площа розподіляється порівну між площами поверхів будинку. Проте, позивач не ставить питання про використання площ сходових кліток.

В разі задоволення позовних вимог про встановлення сервітутного користування площами з метою уникнення в подальшому скандалів вважаємо за правильне встановлення користування різними входами до приміщень ( ПП «КРП», інші орендарі без ЛІРоЛУ - центральний вхід, ЛІРоЛ - вхід у вестибюль напрати центрального входу).

Відповідач до письмових пояснень додав копію договору №529-0832009 про постачання електричної енергії з споживачем ПП «КРП».

Пояснив, що надати на 23.12.2015 року акти приймання - передачі обсягів реалізованої електроенергії та деталізований штатний розпис ПП «КРП» за 2015 рік не має можливості, оскільки ці документи знаходяться в бухгалтера ПП «КРП», яка із 16 по 29 грудня 2015 року перебуває у відпустці за межами Волинської області.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень і доказів, невиконанням відповідачем вимог щодо подачі копій технічних паспортів з викопіровками поверхів, актів приймання-передачі електроенергії за 2015 рік, деталізованого штатного розпису ПП «КРП» за 2015 рік ухвалою суду від 23.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 05.01.2015р.

04.01.2015р. представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність бути присутнім на похоронах бабусі.

Відповідач 04.01.2015р. через канцелярію суду подав заперечення №1/01 від 04.01.2016р., 05.01.2015р. - заперечення №1/02 від 04.01.2015р.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи судом відхилено з огляду на таке.

Згідно із ст. 28 ГПК України представляти інтереси сторін у господарському суді можуть керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, довіреністю від імені підприємства, організації.

Тому неможливість явки в судове засідання однієї уповноваженої особи не перешкоджає участі в засіданні суду іншого представника сторони, при наявності відповідного волевиявлення сторони.

Представник відповідача в судовому засіданні проти відкладення розгляду справи заперечив.

Разом з цим, відмовляючи у клопотанні про відкладення розгляду справи, судом взято до уваги приписи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

в с т а н о в и в:

19.09.2002 року між спільним українсько-російським підприємством «Укрбашнафта» та ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (надалі - університет «Україна») було укладено договір купівлі продажу № 19-09 БД, згідно з умовами якого університет «Україна» отримав у власність 976,1 кв.м. приміщень, що розташовані у м. Луцьку по вул. Карбишева, 2 (7, 8 поверх та технічний поверх).

20.09.2002 року між університетом «Україна», ПП «КРП» та підприємством «Центр професійної, медичної та соціальної реабілітації «Надія» ВОБФ «Фонд розвитку людини» було укладено угоду № 1 про спільне користування площами загального призначення у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2 та належать кожному з них у відповідній частині на праві власності.

Пунктом 2 угоди №1 від 20.09.2002 року було визначено, що площі спільного користування визначаються згідно з технічним паспортом, виданим БТІ і відповідно становлять: - Луцький інститут розвитку людини Університету «Україна» - 27,1 кв.м.; - ПП «КРП» - 185, 8 кв.м.; - Центр професійної, медичної та соціальної реабілітації «Надія» - 278,4 кв.м.

Пунктом 3 угоди №1 від 20.09.2002р. було передбачено, що спільне користування здійснюється сторонами на безоплатній основі.

Рішенням господарського суду Волинської області від 02.09.2014 року у справі №903/757/14 було встановлено, що угода №1 від 20.09.2002р. втратила свою чинність, оскільки сторона за договором - підприємство «Центр професійної, медичної та соціальної реабілітації Надія» ВОБФ «Фонд розвитку людини» згідно з договором купівлі-продажу від 10.03.2003 року продало свою частку ПП «КРП».

Причиною звернення позивача в жовтні 2015 року з позовом до суду про встановлення сервітуту послужило те, що відповідач в добровільному порядку не бажав розглядати та погоджувати з позивачем умови сервітуту на площі спільного користування.

Як зазначав позивач, іншим чином користуватись своєю частиною нежитлових приміщень він не має змоги з технічних причин.

У відповідності із ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту ( ч. 3 ст. 402 ЦК України).

На підтвердження звернення до відповідача з вимогою про встановлення сервітуту позивач посилався на те, що він листом №1/25-182 від 28.05.2014р. (а.с.24) просив відповідача погодити право користування (сервітут) спільними приміщеннями по вул. Карбишева, 2 у м. Луцьку для задоволення потреби проходу працівників, відвідувачів та студентів.

Факт надіслання листа підтверджується описом вкладення (а.с.25).

Отже, перш ніж звертатися до суду, позивач вживав заходи щодо досягнення домовленості з відповідачем про встановлення сервітуту.

Недосягнення домовленості не залежало від волі позивача: лист №1/25-182 від 28.05.2014р., надісланий відповідачу за адресою його місцезнаходження: м.Луцьк, вул.Карбишева, 2, повернувся за закінченням терміну зберігання.

Обґрунтовуючи порушення його права як власника нежитлових приміщень, позивач посилався на те, що відповідач не допускає його до приміщень, які знаходяться на 7, 8 поверсі, до технічного поверху.

В процесі судового розгляду позивач пояснював, що 17.06.2014 pоку працівники Луцького інституту: директор ОСОБА_3, співробітники інституту ОСОБА_4, ОСОБА_5 в присутності дільничного інспектора Белова О. намагалися потрапити до приміщень, з метою отримання речей, які належать інституту. Але, коли вони під'їхали до будинку, перед ними закрили вхідні двері і, незважаючи на прохання, до приміщень, які належать інституту, не впустили (акт- а.с.14).

27.09.2015 року комісією в складі директора Луцького інститут розвитку людини ОСОБА_3, членів комісії: ОСОБА_6, ОСОБА_7, з відеофіксацією, об 11 год. заактовано факт недопуску до приміщень сьомого, восьмого, дев'ятого поверхів, приміщення котельні, сходів та ліфтів по вул. Карбишева, 2.

На підтвердження цих фактів позивачем додано суду акти недопуску (а.с.14, 15), оптичний диск з відеоматеріалом недопуску (а.с.44).

11.12.2015 року відповідачем не було допущено до приміщень представника позивача ОСОБА_7, на підтвердження чого представником позивача додано оптичний диск з відеоматеріалом (а.с.94).

30.09.2015 року позивачем було повідомлено Луцький міський відділ УМВС України у Волинській області про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 206-2, 356 КК України (а.с.16). Вказане звернення зареєстроване 02.10.2015 за № 22695.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимога позивача не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

У відповідності із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За приписами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, в тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, окрім як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Статтею 404 ЦК України визначено правові підстави користування чужим нерухомим майном, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

У відповідності із ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що встановлення сервітуту здійснюється у таких правових формах, як договір, закон, заповіт або рішення суду.

Цей перелік є вичерпним.

Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту.

При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін.

Відповідно до ч.3 ст.403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідач в процесі судового розгляду заперечував вимогу позивача про встановлення безоплатного сервітуту, посилаючись на те, зміст сервітуту передбачає платність за користування майном, подав пропозиції щодо розміру плати за сервітут, що розцінюється судом як згода на встановлення сервітуту, але платного.

Відповідач пояснював, що він несе витрати на утримання приміщень: на опалення, прибирання, охорону.

Проте, позивач на пропозицію відповідача встановити платний сервітут не погодився, наполягав на встановленні безоплатного, мотивованих пояснень, чому має бути встановлено саме безоплатний сервітут, не подав.

Право визначення розміру плати за користування, встановлене сервітутом, належить суб'єктам сервітутних відносин. При визначенні розміру плати, сторони повинні виходити з того, що плата повинна бути адекватною тим обмеженням та незручностям, які буде нести власник при реалізації свого права на майно, обтяженого сервітутом.

Оскільки за загальним правилом особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, а наявності виняткових обставин, які б давали підстави встановлювати безоплатний, позивачем не доведено, правові підстави для задоволення позову та встановлення безоплатного сервітуту, відсутні.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову в позові через відсутність правових підстав для встановлення безоплатного сервітуту, клопотання позивача про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів сервітуту, до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст..ст.395, 401, 402, 403, 404 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 11.01.2016р.

Головуюча суддя І.О.Якушева

Судді В.А.Пахолюк

В.М.Дем?як