КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/17644/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: Щербаков В.О. - за дов.

від відповідача: Дубровський В.Є. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2015

у справі №910/17644/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-Профіт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега»

про стягнення 57 085,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Синтез-Профіт» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» (далі, відповідач) про стягнення 57 085,06 грн., з яких: 42 750,15 грн. - основного боргу, 6 742,89 грн. - пені, 337,32 грн. - 3% річних та 7 254,70 грн. - інфляційних втрат.

Згідно заяви позивача та наданого суду першої інстанції розрахунку суми позовних вимог (т.1, а.с. 39-40) заборгованість відповідача перед позивачем складала 42750,15 грн. основного боргу, 8297,67 грн. пені, 415,96 грн. 3% річних, 12522,17 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого за Договором поставки №26 від 23.02.2015 товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/17644/15 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-Профіт» 42 750 (сорок дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 15 коп. - основного боргу, 8 094 (вісім тисяч дев'яносто чотири) грн. 25 коп. - пені, 405 (чотириста п'ять) грн. 76 коп. - 3% річних, 9 628 (дев'ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 77 коп. - інфляційних втрат, 1 738 (одну тисячу сімсот тридцять вісім) грн. 28 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/17644/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково відповідно до розміру фактично наявної заборгованості відповідача перед позивачем.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом були порушені процесуальні норми при розгляді справи, а саме прийнято рішення за відсутності його представника, що не дозволило відповідачу надати пояснення по суті справи, власні розрахунки заборгованості та здійснити їх звірку для повного встановлення обставин справи.

За твердженнями скаржника розрахунок заборгованості відповідача, здійснений судом в оскаржуваному рішенні, базується виключно на розрахунках позивача, що свідчить про порушення умов щодо змагальності розгляду спорів та має своїм наслідком неповне з'ясування обставин справи у частині розміру заборгованості відповідача.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 апеляційну скаргу відповідача у справі прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.01.2016.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Водночас, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що присуджену згідно оскаржуваного рішення суду до стягнення з відповідача суму заборгованості станом на дату прийняття даної постанови ним сплачено. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, 23.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Синтез-Профіт» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» (покупець) був укладений Договір поставки №26 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікацій до даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити таку продукцію за звичайними цінами згідно умов договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору кількість, найменування та ціна продукції визначається у специфікаціях до даного договору, що являються додатками до нього та є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити таку продукцію за звичайними цінами згідно умов цього договору.

Згідно пункту 3.5. Договору по факту приймання продукції сторони оформлюють документи прийому-передачі, а саме: по кількості - згідно видаткової накладної, по якості - згідно даних посвідчення про якість на продукцію.

Пунктом 3.6. Договору сторони погодили, що право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі продукції відповідно до п. 3.5 даного договору. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженими представниками постачальника та покупця видаткової накладної на отримання продукції.

Оплата за продукцію здійснюється покупцем в строк, що не перевищує 10 календарних днів з моменту поставки продукції, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 4.3. Договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та є чинним до 31.12.2015, в частині розрахунку до повного його виконання (пункти 8.1, 8.2. Договору).

Специфікацією №1 до договору сторони погодили назву, кількість, ціну та загальну вартість товару.

Відповідно до пункту 1.2. Специфікації остаточне коригування вартості поставленого товару визначається згідно з фактичною вагою відвантаженого товару, з розрахунку ціни, вказаної в специфікації за 1 кг товару.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач за період з 03.03.2015 по 25.03.2015 поставив відповідачу товар загалом на суму 65 725,47 грн., що підтверджується видатковими накладними: №465 від 03.03.2015 на суму 12 975,31 грн., №500 від 04.03.2015 на суму 5 556,60 грн., №570 від 11.03.2015 на суму 16 724,47 грн., №701 від 18.03.2015 на суму 9 998,15 грн., №749 від 19.03.2015 на суму 6 404,30 грн., №817 від 23.03.2015 на суму 3 969,74 грн., №842 від 23.03.2015 на суму 10 096,90 грн. та довіреностями на отримання матеріальних цінностей №150 від 11.03.2015, №168 від 18.03.2015, №190 від 25.03.2015, які видані на ім'я ОСОБА_4 (том 1, а.с. 18-27).

Вищезазначені видаткові накладні, які підписані уповноваженими особами сторін без будь-яких заперечень і зауважень щодо якості або кількості товару є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин між сторонами, а відтак, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як зазначав позивач, відповідач, в порушення зобов'язань за Договором поставки, здійснив оплату поставленого позивачем товару частково на суму 22 975,32 грн., в зв'язку з чим його заборгованість становить 42 750,15 грн. (65 725,47 грн. - 22 975,32 грн.).

Строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви, враховуючи положення Договору, є таким, що настав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості суду не надав, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем не надав, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 42 750,15 грн.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача (з урахуванням заяви від 07.09.2015) 8297,67 грн. пені, 415,96 грн. 3% річних та 12522,17 грн. інфляційних втрат.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 405,76 грн. та 9 628,77 грн., відповідно.

Крім того, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за неналежне виконання умов Договору у розмірі 8297,67 грн.

Нарахування пені є штрафною санкцією та, відповідно, окремим видом господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати, передбачених пунктом 4.3. Договору, покупець на вимогу постачальника сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день такого прострочення.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлений йому товар, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 6.3. Договору, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, враховуючи умови договору та порядок розрахунків, погоджений сторонами, дійшла до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме, в сумі 8 094,25 грн.

Отже, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача визначеної грошової суми обґрунтованими.

Твердження відповідача, що рішення було прийняте за відсутності його представника, чим порушено його процесуальні права, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 порушено провадження у справі №910/17644/15, розгляд справи призначено на 27.07.2015, зобов'язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 22.07.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи (том 1, а.с. 3).

27.07.2015 представник відповідача подав до відділу документального забезпечення Господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача та враховуючи його клопотання про відкладення розгляд справи було відкладено на 07.09.2015, зобов'язано відповідача виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 про порушення провадження у справі.

Дана ухвала була направлена на належну адресу відповідача та отримана ним 04.08.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи (том 1, а.с. 38).

У судове засідання, призначене на 07.09.2015, відповідач знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Таким чином, відповідач у передбаченому законом порядку повідомлявся судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Крім того, розгляд справи відкладався для надання можливості відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Однак, відповідач у судові засідання не з'являвся, вимоги ухвал суду не виконував, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це їх право, а не обов'язок, справа може розглядатися без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, неявка відповідача у судове засідання не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем у апеляційній скарзі не наведено будь-яких доказів, які б спростовували наведені у рішенні суду обставини.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Мега» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/17644/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/17644/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/17644/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко