ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2016 Справа № 920/1385/15

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ю.О. Зражевський, судді: О.Ю. Сопяненко, Є.А. Жерьобкіна, розглянувши матеріали справи № 920/1385/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СКД, м. Суми

до відповідача: ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради, м. Суми

про стягнення 109413,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 13.01-18/7 від 05.01.2016

прокурор: Луцик О.О.

За участю секретаря судового засідання Завалій Г.В.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором про закупівлю № 162 від 25.02.2009 та додатку № 1 до цього договору в розмірі 109 413,00 грн.

Відповідно до заяви про зміну предмету позову, поданої до суду 22.09.2015, прийнятої господарським судом до розгляду у судовому засіданні 22.09.2015, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1469861,48, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 80 875,53 грн.

У судове засідання 22.09.2015 представником позивача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме: вимогу ТОВ «СКД» з додатками від 06.09.2012 та рахунки № 111 від 05.09.2012, № 112 від 05.09.2012, № 113 від 05.09.2012, № 114 від 05.09.2012, № 115 від 05.09.2012, № 116 від 05.09.2012, супровідний лист ТОВ СКД від 12.11.2014 та лист управління освіти і науки Сумської міської ради від 21.11.2014.

У запереченнях проти позову № 772/09-15.06 від 22.09.2015 відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що відповідач повністю розрахувався з ТОВ «СКД» за спірним договором № 162 від 25.02.2009 по цінам, визначеним додатковою угодою № 1, тому у відповідача відсутні жодні обовязки перед позивачем щодо сплати додаткових сум коштів по вказаному договору. Крім того, відповідач заперечує щодо тверджень позивача про те, що накладними за № № 154, 155, 156, 157, 160, 162, 169 від 31.10.2014 зафіксовано коригування цін, визначених у основному договорі, оскільки правовідносини між сторонами щодо постачання та оплати продуктів харчування по договору № 162 припинились ще у 2009 році, а вищенаведені рахунки складено позивачем та предявлено управлінню у 2012 році, тобто після виконання відповідачем своїх зобовязань по договору. Також, як встановлено судами апеляційних інстанцій, вимога про стягнення заборгованості на підставі одностороннього коригування (зміни ) ціни договорів суперечить як чинному законодавству, так і законодавству, яке діяло на момент укладення основного договору та додаткової угоди.

Прокуратура Сумської області у запереченнях на позовну заяву № 08-360вих.15 від 16.10.2015 підтримував позицію відповідача, вважаючи, що підстави для задоволення позову відсутні.

У клопотанні, що надійшло до суду 09.12.2015 представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи акти звірки продуктів харчування, відвантажених управлінню освіти і науки Сумської міської ради, згідно укладених договорів № 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 169 з 25.02.2009 по 31.12.2009, таблицю № 1 кількості продуктів харчування, відправлених відповідачу за зазначеними договорами, лист ОСОБА_1 Державного казначейства у місті Суми від 14.12.2011 № 05-30, акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем з березня 2009 року по січень 2010 року згідно укладених договорів, що зазначені вище.

11.12.2015 від представника позивача до суду було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують факт прийняття рішення Сумською міською радою на початку 2009 року про виділення з місцевого бюджету міста Суми для ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради кошти на закупівлю продуктів харчування та факт повернення управлінням наприкінці 2009 року до місцевого бюджету суму коштів, яка не була ним використана на оплату вартості отриманих продуктів харчування.

Крім того, представником позивача 11.12.2015 було подано клопотання про долучення до матеріалів справи реєстру розрахункових документів за 2009 рік по ПАТ «АБ «Укргазбанк», а також реєстр документів за 2009 рік по ПАТ «Укрсоцбанк». В обґрунтування даного клопотання представник позивача посилався на те, що зазначені документи підтверджують суму коштів, яку позивач отримав від відповідача за продукти харчування, які ним були поставлені за договорами № № 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 169 від 25.02.2009 та додатків № 1 до цих договорів.

09.12.2015 представником позивача до господарського суду було подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи, в якому просив судовому експерту поставити наступні питання:

Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ТОВ «СКД» розмір заборгованості за поставлені ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради товарно-матеріальні цінності:

яйця курячі 1 категорії в кількості 493614 штук по договору про закупівлю № 154 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

м'ясо яловичини свіже крупношматкове 1 категорії в кількості 40436,10 кг., м'ясо яловичини котлетне свіже 1 категорії в кількості 10778,48 кг., м'ясо свинини крупношматкове 1 категорії свіжого в кількості 2400,21 кг., печінка яловичини 1 категорії в кількості 26562,50 кг. по договору про закупівлю № 155 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

ковбаса варена лікарська вищого ґатунку в кількості 21717,56 кг., сардельки та сосиски молочні вищого ґатунку в кількості 4787,11 кг., ковбаса напівкопчена 1 ґатунку в кількості 7556,58 кг., консерви з яловичини в кількості 20000 банок по договору про закупівлю № 156 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

м'ясо свійської птиці в кількості 38326,67 кг. по договору про закупівлю № 157 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

сир сичужний 9% жиру в кількості 42411,50 кг. та сир твердий типу російський 50% жиру в кількості 12031,39 кг. по договору про закупівлю № 158 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

хліб житньо-пшеничний в кількості 94448 кг. та батон типу український в кількості 66397 кг. по договору про закупівлю № 162 від 25 лютого 2009 року та додатку № 1 до цього договору?

борошно вищого ґатунку фасоване в кількості 68500 кг по договору про закупівлю № 169 від 25.02.2009 року та додатку № 1 до цього договору?

2. Проведення експертизи доручити Сумському відділенню Харківського науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_3

ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради заперечує стосовно задоволення даного клопотання позивача, посилаючись на те, що питання, які позивач пропонує поставити експерту на вирішення, віднесено виключно до компетенції суду. Крім того, первинні документи, на які позивач посилається як на предмет дослідження, вже були проаналізовані під час розгляду аналогічних справ між ОСОБА_1 освіти та ТОВ «СКД» у справах № 5021/1464/12, № 5021/3004/2011, переглянутих апеляційною та касаційною інстанціями.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача та прокурора, дослідивши наявні докази, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

У сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Враховуючи зміст вищенаведених норм та беручи до уваги питання, які позивач пропонує поставити експерту, суд приходить до висновку, що пропонуючи експерту відповісти на вищезазначені питання, позивач фактично просить надати правову оцінку документальної обґрунтованості заборгованості відповідача перед позивачем, а отже, і отримати правову оцінку правовідносин, які скалились між сторонами по справі, що є неприпустимим, оскільки, у розумінні ст. 43 Господарського процесуального кодексу України саме суд за своїм внутрішнім переконанням повинен надати оцінку наявним в матеріалах справи доказам і встановити обставину наявності чи відсутності заборгованості однієї сторони перед іншою, а не експерт.

З огляду на вищевикладене, господарський суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 25.02.2009 між ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКД» (постачальником) на підставі акцептів тендерних пропозицій від 17.02.2009 були укладені договори №№ 154,155, 156, 157, 160, 162, 169 про закупівлю продуктів харчування, за умовами яких постачальник зобовязувався поставити, а покупець прийняти та оплатити вартість продуктів харчування згідно зі специфікацією, яка є невідємною частиною договору.

Пунктами 2.2 зазначених договорів визначена ціна (сума) кожного договору.

Пунктами 2.6 Договорів передбачено, що ціна на товар в договорі встановлена у відповідності з тендерною пропозицією учасника переможця (позивача). Істотні умови договору не повинні змінюватися після підписання Договору, крім випадків, визначених порядком зміни умов Договору, що затверджується уповноваженим договором.

Одночасно з підписанням зазначених договорів сторонами були підписані додаткові угоди № 1 на закупівлю продуктів харчування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач оплатив поставлені позивачем продукти харчування не за цінами, які ним були акцептовані та встановлені у договорах, а за зниженими цінами, у звязку з чим, на думку позивача, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по договору про закупівлю № 162 від 25.02.2009 та додатку № 1 до цього договору в розмірі 109413,00 грн.

У заяві про зміну предмету позову, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1469861,48, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 80 875,53 грн. не лише по договору про закупівлю № 162 від 25.02.2009 та додатку № 1 до цього договору, а і по договорам про закупівлю №№ 154, 155, 156, 157, 160, 169 від 25.02.2009 та додатків № 1 до цих договорів.

Дана заява про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду у судовому засіданні 22.09.2015, тому розгляду підлягають вимоги, викладені позивачем у заяві про зміну предмету позову.

Як вище вже зазначалось, в день підписання договорів про закупівлю №№ 154,155, 156, 160, 162, 169 від 25.02.2009 з додатками № 1 до них, між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до Договорів, відповідно до яких сторони передбачили зміну такої умови вказаних договорів про закупівлю, як вартість продуктів харчування, а саме, щодо зменшення вартості вказаних в них продуктів в порівняння з тендерною пропозицією, яка була акцептована відповідачем.

Як вказує позивач у позові, відповідач оплатив поставлені позивачем продукти харчування не за цінами, які були ним акцептовані, а зменшеними цінами встановленими додатковими угодами № 1 до договорів.

Звертаючись з позовом у даній справі про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1 469 861,48 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 80 875,53 грн. позивач посилається на відмову відповідача від виконання вимоги від 06.09.2012 про оплату рахунків №№ 111, 112, 113, 114, 115, 116 від 05.09.2012 та накладних №№ 154, 155, 156, 157, 160, 162, 169 від 31.10.2014, в яких зафіксовано коригування ціни поставлених та отриманих продуктів харчування, що були надіслані відповідачу супровідним листом від 12.11.2014.

На вищезазначені документи (рахунки №№ 111, 112, 113, 114, 115, 116 від 05.09.2012 та накладні №№ 154, 155, 156, 157, 160, 162, 169 від 31.10.2014) позивач посилається в підтвердження факту постачання та отримання відповідачем продуктів зарчування за період з 25.02.2009 по 31.12.2009, згідно укладених договорів №№ 154,155, 156, 160, 162, 169.

Натомість, відповідач вважає що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору, оскільки між сторонами не існує розбіжностей щодо кількості продуктів харчування, відвантажених позивачем та отриманих відповідачем, а також суми коштів, яку позивач отримав від відповідача, відповідно до цін, визначених додатковими угодами № 1 до договорів.

Як вбачається з позовних матеріалів, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання останнім умов договорів про закупівлю №№ 154, 155, 156, 157, 160, 162, 169 від 25.02.2009.

За своєю правовою позицією зазначені договори є договорами поставки.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої іони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити пі), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати знання такого обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним ом відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно

Положеннями ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п.п. 5 п. 2 Положення "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю - це договір, який укладається між замовником і учасником за результатами процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари за державні кошти. У п.п. 12 п. 2 Положення визначено, що переможець процедури закупівлі це учасник, тендерна пропозиція якого за результатами оцінки визнана найбільш економічно вигідною та акцептована.

Пунктом 84 передбачено, що договір про закупівлю укладається у письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. При цьому, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від умов тендерної пропозиції учасника - переможця цроцедури закупівлі.

Згідно з вимогами ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладення господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому випадку погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 2.4 основних договорів від 25.02.2009 р. постачальник має право постачати продукти харчування користувачам за цінами нижче тендерних, згідно додатків, які додаються. Додатками до договорів є специфікації щодо найменування та кількості продуктів харчування, що будуть постачатися, їх ціни.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Отже, сторони добровільно погодились на можливість зменшення ціни, підписавши основні договори, а потім, відступивши від п. 84 Положення "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 року № 921, конкретизувавши вартість продуктів харчування у додаткових угодах.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Частиною 8 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

В свою чергу, ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції у справі № 5021/1464/12, упродовж 2009 року позивач добровільно постачав продукти харчування за цінами, які він сам особисто визначав та зазначив у накладних на поставку продуктів харчування та рахунках, які надавав для оплати управлінню.

В усіх без виключення рахунках за 2009 рік, які були надані відповідачем, позивачем добровільно визначалася сума, що підлягала оплаті.

Судами вже було встановлено, що ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради оплатило всі кошти відповідно до рахунків, які були надані відповідачу для сплати протягом 2009 року.

Крім того, судами встановлено, що постачання продуктів харчування ТОВ «СКД» по кожному договору оформлювалось відповідною накладною, в якій зазначались: найменування, кількість, вартість одиниці продукції та її загальна вартість за цінами, передбаченими додатковими угодами №1 до основних договорів. Також, в накладній зазначались дата та її номер. На основі накладних ТОВ «СКД» виписувались рахунки для оплати продуктів харчування. При цьому, рахунки мали такий же номер як накладні, номери присвоювались ТОВ «СКД». На підставі цих рахунків ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради оформлювались платіжні доручення на перерахування коштів ТОВ «СКД» за поставлену продукцію. В кожному платіжному дорученні відображалося найменування поставленої продукції, сума до сплати, номер відповідного рахунку та накладної, а також, посилання на номер договору з додатковою угодою №1.

Задовольняючи апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області, залишеної без змін Вищим господарським судом України постановою від 04.08.2014 у справі № 5021/1464/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКД», до відповідача ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради про стягнення 1493709, 85 грн., Харківський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем не подано належних доказів, що підтверджують факт існування між сторонами господарських відносин по спірних договорах у період після 2009 року, а отже, і виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 1469861,48 грн. на умовах основних договорів, оскільки наявність чи відсутність будь-яких зобовязань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку.

Судами апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що рахунки, на які посилається позивач (№ 111 від 05.09.2012, № 112 від 05.09.2012, № 113 від 05.09.2012, № 114 від 05.09.2012, № 115 від 05.09.2012, № 116 від 05.09.2012), у спірному періоді відповідачу не виставлялися, а були направлені разом з вимогою 06.09.2012, тоді як продукція постачалася позивачем та оплачувалась відповідачем у 2009 році. В реєстрах рахунків та накладних по спірних договорах від 25.02.2009 року, на які ТОВ «СКД» посилається у позові , не відображено жодного рахунку, який виписувався позивачем ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради. Отже, жоден з рахунків та накладних, на які вказує позивач, ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради впродовж 2009 року не надавались.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи висновки Харківського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема, в обґрунтування факту здійснення такої господарської операції як коригування ціни поставлених та отриманих продуктів харчування та права позивача вимагати оплати поставленої продукції за цінами, зазначеними у вказаних договорах про закупівлю, надав самостійно виготовлені первинні документи, а саме; рахунки №№ 111, 112, 113, 114, 115, 116 від 05.09.2012 та вказує на накладні №№ 154,155, 156, 157, 160, 162, 169 від 31.10.2012 на суму 1226914,72 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, як зазначалось судами попередніх інстанцій, сума заборгованості має підтверджуватись відповідними доказами, якими є первинні документи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України та підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні первинні документи, що підтверджують право позивача вимагати оплати поставленої продукції за цінами, зазначеними у договорах № № 154,155, 156, 157, 160, 162, 169 від 25.02.2009. Більш того, у матеріалах справи відсутні самі накладні №№ 154,155, 156, 157, 160, 162, 169 від 31.10.2014, на які позивач посилається при обґрунтуванні заявлених позовних вимог. Разом з тим, дані документи, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту виникнення у відповідача заборгованості по договорам, оскільки, з огляду на зазначену вище норму Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» (ст. 9), первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, а не виготовлені самостійно одним із учасників господарських правовідносин майже через чотири роки потому у 2014.

Підписаний між сторонами акт звірки не є первинним документом, що підтверджує факт постачання ТОВ «СКД» продуктів харчування в заклади ОСОБА_1 освіти і науки Сумської міської ради, в той час, як надані позивачем рахунки позбавлені доказової сили.

Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості, виходячи з кількості поставленого товару та з урахуванням періодів, за якими змінювалась ціна. Вказаний розрахунок ТОВ «СКД» містить лише загальну суму боргу вже з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1469 861,48 та нарахованих три проценти річних у розмірі 80 875,53 грн. по семи договорах разом, з невизначеною кількістю партій товару, кожна з яких підлягала оплаті на протязі 15 днів з дня поставки.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що з матеріалів справи не вбачається доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань по договорам про закупівлю, а також враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості відповідача за отриманий товар та не подано обгрунтованого розрахунку суми боргу останнього, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СКД» щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами №№ 154, 155, 156, 157, 160, 162, 169 від 25.02.2009 з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1469 861, 48 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 80 875, 53 грн. є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у розмірі 31014,74 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 41, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СКД» про призначення судово-економічної експертизи відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складене 13.01.2016.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.О. Зражевський

СУДДІ О.Ю. Сопяненко

ОСОБА_4