номер провадження справи 27/175/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 Справа № 908/5692/15

За первісним позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026 м. Львів, вул. Козельницька, 15)

до Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач (69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 9)

про визнання недійсними пункти 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору

За зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач (69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 9)

до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026 м. Львів, вул. Козельницька, 15)

про стягнення 4 892 234 грн. 10 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): не

зявився

Від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Немерюк

Ю.В., дов. № 35/39 від 23.12..2015р., ОСОБА_1, дов. № 35/38 від 23.12.2015р.

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Західенерго, м. Львів звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач, м. Запоріжжя про визнання недійсними пункти 2, 3 Додатку № 4 «Специфікації до договору» № Л-618 від 08.09.2014р., в частині встановлення умов оплати протягом 90 календарних днів після поставки обладнання, підписання видаткових накладних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2015р., справу № 908/5692/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5692/15, присвоєно справі номер провадження 27/175/15 та призначено судове засідання на 16.12.2015р.

08.12.2015р. до господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач, м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго, м. Львів про стягнення 4 741 923 грн. 55 коп. заборгованості за договором, 50 112 грн. 55 коп. 3 % річних, 100 198 грн. 00 коп. інфляційних витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2015р., зустрічну позовну заяву у справі № 908/5692/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Відповідно до частини першої статті 60 ГПК України зустрічний позов подається для спільного розгляду з первісним позовом. Оскільки первісний позов підлягає розглядові у строк, визначений згідно із статтею 69 ГПК України, починаючи від дня одержання позовної заяви, то й зустрічний позов має бути розглянутий у той же строк, починаючи від дня одержання первісної позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.12.2015р. зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду разом із первісним позовом, призначено судове засідання на 16.12.2015р.

У судовому засіданні 16.12.2015р. оголошувалася перерва до 14.01.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання додаткових доказів для повного та всебічного розгляду справи по суті.

14.01.2016р. продовжено судовий розгляд справи № 908/5692/15.

14.01.2016р. до початку розгляду справи представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом), який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судове засідання 14.01.2016р. не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

13.01.2016р. на адресу господарського суду факсом та 14.01.2016р. до канцелярії суду надійшла телеграма, якою позивач за первісним позовом просить суд продовжити термін розгляду справи та відкласти розгляд справи на іншу дату, у звязку з неможливістю прибути в засідання суду, враховуючи погодні умови, а також у звязку з наміром позивача за первісним позовом врегулювати з відповідачем спір мирним шляхом.

13.01.2016р. на електрону адресу суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго, в порядку ч. 3 ст. 69, ст. 77 ГПК України, про продовження терміну розгляду справи та відкладення судового засідання, у звязку з неможливістю прибути в засідання суду, враховуючи погодні умови, а також у звязку з наміром позивача за первісним позовом врегулювати з відповідачем спір мирним шляхом.

Відзив на зустрічний позов відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) - Публічне акціонерне товариство ДТЕК Західенерго, м. Львів - не надав без поважних причин.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в засіданні суду 14.01.2016р. проти первісного позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи), просить суд відмовити позивачу - Публічному акціонерному товариству ДТЕК Західенерго, м. Львів у задоволені первісних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заперечив проти клопотання позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в порядку статті 69 ч.3 ГПК України, оскільки вважає, що у ПАТ «ДТЕК «Західенерго» відсутні виняткові обставини для продовження терміну вирішення спору, оскільки ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» не бажає регулювати спір з ПАТ«ДТЕК «Західенерго» мирним шляхом та наполягав перед судом розглянути спір за наявними у справі матеріалами, в порядку статті 75 ГПК України.

Клопотання ПАТ«ДТЕК «Західенерго» в порядку статті 69 ч.3 ГПК України відхилено судом, як процесуально необґрунтоване, оскільки не надано суду документальних доказів в обґрунтування зазначеного клопотання.

Згідно зі ст.28 ГПК України справи осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Таким чином, ст.28 ГПК України не обмежує коло осіб, які мають право представляти юридичну особу в судовому засіданні.

05.01.2016р. позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) надіслав на адресу господарського суду Запорізької області письмову заяву, в порядку ст. 22 ГПК України, щодо збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 4 741 923 грн. 55 коп. основного боргу, 58 687 грн. 00 коп. 3 % річних, 146 127 грн. 82 коп. втрат від інфляції.

Заява позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач по справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

В судовому засіданні 14.01.2016р. представник позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) надав суду письмову заяву, повідомив, що згідно банківської виписи від 29.12.2015р. Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго було здійснено часткове погашення заборгованості за оспорюваним договором у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., у звязку з чим, просить суд припинити провадження у справі № 908/5692/15 в частині стягнення 1 00 000 грн. 00 коп. основного боргу. Оскільки часткове погашення здійснено після подання зустрічного позову, судовий збір просить суд стягнути у повному обсязі на Публічне акціонерне товариство ДТЕК Західенерго.

Заява позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом), заявлена в порядку ст. 80 п. 1-1 ГПК України, прийнята судом до розгляду (міститься в матеріалах справи).

Клопотання позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), заявлене в порядку ст. 77 ГПК України, щодо відкладення розгляду справи судом не задоволено, оскільки в засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не підтвердив наміру укласти мирову угоду, не надав належним доказів в підтвердження, та наполягав на заявлених вимогах про стягнення з відповідача 3 741 923 грн. 55 коп. заборгованості за договором, 58 687 грн. 00 коп. 3 % річних, 146 127 грн. 82 коп. втрат від інфляції.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом такими, що не підлягають задоволенню, вимоги позивача за зустрічним позовом такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Господарським судом за первісним позовом встановлено, що 08.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (замовник) та Публічним акціонерним товариством Запорізький завод Перетворювач (підрядник) укладено договір Л-618.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник зобов'язується у 2014-2015 роках виконати замовнику роботи, зазначені в п. 1.2 цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що сума цього договору становить: 7 047 739,28 грн., у тому числі ПДВ 20%: 1 174 623,21 грн., що включає:

- розробку проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД): 566 728,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 94 454,80 грн.;

- вартість обладнання: 5 936 434,88 грн., у тому числі ПДВ 20%: 989 405,81 грн.;

- виконання демонтажних та монтажних робіт: 110 758,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 18 459,80 грн.;

- пусконалагоджувальні роботи та навчання експлуатаційного персоналу: 433 816,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 72 302,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за цим договором проводяться протягом 90 календарних днів після підписання Актів виконаних робіт (наданих послуг) про виготовлення обладнання, після підписання Актів здачі-приймання виконаних проектних, демонтажних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт з навчанням експлуатаційного персоналу та за умови надання підрядником належним чином оформлених податкових накладних.

Позивач за первісним позовом вважає, що сторони помилково, всупереч ст. 854 ЦК України та умовам п. 4.1 договору № Л-618 від 08.09.2014р. зазначили у пунктах 2, 3 додатку № 4 «Специфікація до договору» умови оплати: протягом 90 календарних днів після поставки обладнання, підписання видаткових накладних. Договором № Л-618 від 08.09.2015р. передбачено виготовлення, а не поставку обладнання.

Вимоги позивача за первісним позов не підлягають задоволенню, на підставі наступного:

08.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (замовник) та Публічним акціонерним товариством Запорізький завод Перетворювач (підрядник) укладено договір Л-618.

Згідно п. 1.2 договору найменування робіт: "Реконструкція збудження генератора блоку № 1 на ДТЕК ЛАДИЖИНСЬКА ТЕС. Заміна автоматичного регулятора збудження, тиристорного перетворювача і трансформатора" (далі - роботи), що включають: розробку проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД); виготовлення обладнання; виконання демонтажних та монтажних робіт; пусконалагоджувальні роботи та навчання експлуатаційного персоналу.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ГПК України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України справи зі спорів, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України) або господарських (стаття 3 Господарського кодексу України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб'єктний склад сторін спору відповідає вимогам статті 1 ГПК).

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання недійсним правочину.

Господарським судом досліджено, що сторони в договорі самі визначили таку умову, яка викладена у п. 4.1 договору: розрахунки за цим договором проводяться протягом 90 календарних днів після підписання Актів виконаних робіт (наданих послуг) про виготовлення обладнання, після підписання Актів здачі-приймання виконаних проектних, демонтажних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт з навчанням експлуатаційного персоналу та за умови надання підрядником належним чином оформлених податкових накладних.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України: передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, законодавець наділив сторони правом обумовлювати в самому договорі, який передбачений актами цивільного законодавства такі умови, в тому числі права та обовязки сторін, які не врегульовані цими актами.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч.1 статті 627 ЦК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Сторони вільні у поданні господарському суду своїх доказів і доведенні їх переконливості. При цьому сторони не можуть перекладати на суд свого обов'язку щодо доведення відповідних фактів.

Укладаючи договір № Л-618 від 08.09.2014р. та додатки до нього, в тому числі Специфікацію до договору, сторони дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України та мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до виконання договору, а відтак, відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Приписами ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Частиною 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 207 ГК України встановлено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 981, 1055, 1059, 1107 ЦК України (договори страхування, кредитні угоди та ін.), оскільки зазначена форми або процедури не є елементом форми правочину. І тільки у зазначених випадках правочин є нікчемним.

У випадку, якщо позивач вважає, що відповідач порушив свої зобовязання за договором, він має право на захист своїх прав у інший спосіб, передбачений чинним законодавством.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні приписи встановлені ст. 638 ЦК України.

Згідно з пунктом 3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставістатей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Дослідивши спірний договір, суд встановив, що сторони в момент вчинення правочину (при підписанні спірного договору) дотримались всіх необхідних вимог чинного законодавства України та дійшли згоди щодо всіх істотних умов, що характерні для договору підряду, а саме: домовились щодо предмету договору (обєкту будівництва), ціну роботи, умов та порядку оплати, строку виконання робіт та порядок їх прийняття, своїх обовязків, вирішення спорів, строку дії договору та інших умов.

При цьому спірний договір та Специфікацію до договору, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України та ст. 181 ГК України укладено в письмовій формі, підписано обома сторонами та скріплено круглими печатками сторін юридичних осіб, що посвідчує його дійсність та реальність наміру сторін на його виконання.

Таким чином, фактично у спірних пунктах 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору № Л-618 від 08.09.2014р. сторонами було погоджено умови оплати, а саме протягом 90 календарних днів після поставки обладнання, підписання видаткових накладних.

Отже, досліджені судом документи (договір, технічне завдання на виконання робіт по проведенню реконструкції збудження генератора бл. № 1 ДТЕК Ладижинська ТЕС. Заміна автоматичного регулятора збудження, тиристорного перетворювача і трансформатора, графік реконструкції, договірна ціна, Специфікація до договору, додаткова угода № 1 від 22.12.2014р.) дають змогу зробити висновок, що між сторонами виникли підрядні правовідносини, оформлено необхідні документи, вчинені усі необхідні дії, спрямовані на реальне виконання правочину.

Причому, згідно до п. 5.4 договору: кількість/обсяг робіт зазначені в Технічному завданні (Додаток № 1 до договору)...

Згідно до п. 12.3 Технічного завдання, розробленого позивачем за первісним позовом, виконавець робіт - ПАТ «Завод «Перетворювач» виготовляє та забезпечує поставку обладнання, бере участь в його прийманні та несе відповідальність за його комплектність.

Отже, позивач за первісним позовом був обізнаний про те, що обладнання до місця виконання робіт буде поставлено відповідачем за первісним позовом, при цьому ця вимога була пред'явлена до відповідача позивачем за первісним позовом.

Як свідчать пояснення сторін, на теперішній час відповідачем за первісним позовом виконані за договором роботи з виготовлення обладнання, і монтажні, демонтажні, пусконалагоджувальні роботи; обладнання відповідно було поставлено на об'єкт виконання робіт, навесні 2015 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до п 2.2 Постанови Пленуму ВГС України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Враховуючи вище викладене, суд оцінивши матеріали та обставини справи, дійшов висновку, що зміст договору № Л-618 від 08.09.2014р. в частині спірних пунктах 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору № Л-618 від 08.09.2014р. не суперечить ні Цивільному кодексу України, ні іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені позивачем та відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено помилкових обставин, які мають істотне значення і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням щодо укладання спірного договору та оскільки позивачем не наведено інших підстав, за яких даний правочин, в частині визнання недійсними пункти 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору № Л-618 від 08.09.2014р., суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання пункти 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору № Л-618 від 08.09.2014р. недійсним з викладених у позовній заяві підстав відсутні.

У звязку з тим, що позивач не довів господарському суду, що в даному випадку має місце ознака, встановлена ЦК України, необхідна для визнання недійсними пункти 2, 3 Додатку № 4 Специфікації до договору № Л-618 від 08.09.2014р., суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, на підставі наступного:

08.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод Перетворювач» (підрядник) укладено договір № Л-618.

Правовідносини сторін врегульовано договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонту речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник зобовязується у 2014-2015 роках виконати замовнику роботи, зазначені в п.1.2 цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно п. 1.2 договору найменування робіт: «Реконструкція збудження генератора блоку № 1 на ДТЕК Ладижинська ТЕС. Заміна автоматичного регулятора збудження, тиристорного перетворювача і трансформатора», що включають: розробку проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД); виготовлення обладнання; виконання демонтажних та монтажних робіт; пусконалагоджувальні роботи та навчання експлуатаційного персоналу.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що сума цього договору становить: 7 047 739,28 грн., у тому числі ПДВ 20%: 1 174 623,21 грн., що включає:

- розробку проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД): 566 728,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 94 454,80 грн.;

- вартість обладнання: 5 936 434,88 грн., у тому числі ПДВ 20%: 989 405,81 грн.;

- виконання демонтажних та монтажних робіт: 110 758,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 18 459,80 грн.;

- пусконалагоджувальні роботи та навчання експлуатаційного персоналу: 433 816,80 грн., у тому числі ПДВ 20%: 72 302,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за цим договором проводяться протягом 90 календарних днів після підписання Актів виконаних робіт (наданих послуг) про виготовлення обладнання, після підписання Актів здачі-приймання виконаних проектних, демонтажних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт з навчанням експлуатаційного персоналу та за умови надання підрядником належним чином оформлених податкових накладних.

Позивач за зустрічним позовом належним чином дотримався умов договору та виконав наступні роботи:

- виготовлення обладнання: трансформатора ТМВП-4000/20 на суму 1 580 000 грн. 00 коп. Вартість таких робіт оплачена відповідачем ( з порушенням строку);

- виготовлення системи тиристорного збудження ССТП-3500-465-2.%-УХЛ4 ИЖКМ.651426.003 на суму 4 356 434 грн. 88 коп., що підтверджується накладною № 24 від 05.05.2015р. на відпуск готової продукції на сторону . Умови оплати вищезазначеного обладнання сторони договору визначили у п. 2 Специфікації до договору (додаток № 4): протягом 90 календарних днів після поставки обладнання, підписання видаткових накладних. Отже, строк для оплати за поставлене обладнання настає 05.08.2015р.;

- із розробки для ПАТ «ДТЕК Західенерго» проекту «Заміна системи збудження генератора блок) № 1 ДТЕК ЛАДИЖИНСЬКА ТЕС», стадія «Проект» (розробка, друк, брошурування) та проекту «Заміна системи збудження генератора блоку № 1 ДТЕК ЛАДИЖИНСЬКА ТЕС», стадія «Робоча документація» (розробка, друк, брошурування, розробка електронних примірників).

Факт належного виконання зазначених робіт підтверджується підписаним з боку обох сторін та одержувача робіт акту № 1 від 30.06.2015р. виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД).

Відповідно до п. 3.1 договору розробка проектно-кошторисної документації (стадія П і стадія РД) 566 728 грн. 80 коп., у тому числі ГІДВ» 20 %: 94 454 грн. 80 коп.

Умови оплати вищезазначених робіт сторони договору визначили у п. 1 Специфікації до договору (додаток № 4): протягом 90 календарних днів після підписання акта виконаних робіт. Отже, строк для оплати за виконані роботи настав 28.09.2015р.;

- демонтажні роботи. Факт належного виконання зазначених робіт підтверджується

підписаним з боку обох сторін та одержувача робіт акту № 2 за липень 20 і 5 року від

24.07.2015р. на загальну суму 12 712 грн. 08 коп. Умови оплати вищезазначених робіт сторони договору визначили у п. 4 Специфікації до договору (додаток № 4): протягом 90 календарних днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, Отже, строк для оплати за виконані роботи настав 22.10.2015р.;

- монтажні роботи. Факт належного виконання зазначених робіт підтверджується підписаним з боку обох сторін та одержувача робіт акту № 3 за липень 2015 року за

24.07.2015р. на загальну суму 40 733 грн. 74 коп. Умови оплати вищезазначених робіт сторони договору визначили у п. 5 Специфікації до договору (додаток № 4): протягом 90 календарних днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт. Отже, строк для оплати за виконані роботи настав 22.10.2015р.;

- пусконалагоджувальні роботи. Факт належного виконання зазначених робіт підтверджується підписаним з боку обох сторін та одержувача робіт акту № 4 за липень 2015 року від 24.07.2015р. на загальну суму 433 314 грн. 05 коп. Умови оплати вищезазначених робіт сторони договору визначили у п. 6 Специфікації до договору (додаток № 4): протягом 90 календарних днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт. Отже, строк для оплати за виконані роботи настав 22.10. 2015р.

Відповідач лише частково здійснив оплату за виконані роботи відповідно до умов договору - лише вартість робіт із виготовлення обладнання - трансформатор ТМВП-4000/20 та частково у розмірі 668 000 грн. - вартість робіт по виготовленню обладнання системи тиристорного збудження ССТГІ-3500-465-2.%-УХЛ4 ИЖКМ.651426.003.

Згідно п. 6.1 договору замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи.

12.08.2015р. вих. № 56-06/513 позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача з зустрічним позовом з вимогою про погашення заборгованості за обладнання.

У зв'язку із неотриманням відповіді, позивач повторно 08.09.2015 року вих. № 56-06/550 звернувся до відповідача з вимогою погасити існуючу заборгованість.

Вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). , якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за зустрічним позовом частково сплатив суму заборгованості у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 29.12.2015р.(представник позивача за зустрічним позовом надав суду копію банківської виписки).

Враховуючи письмову заяву позивача за зустрічним позовом про припинення провадження у справі № 908/5692/15 в частині стягнення 1 000 000 грн. 00 коп. (один мільйон) гривень, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині, на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Не зважаючи на те, що кожна із сторін договору прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, відповідач станом на день розгляду справи не здійснив у повному обсязі за виконані позивачем роботи, в результаті чого заборгованість склала 3 741 923 грн. 55 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідач не виконав умови договору № Л-618 від 08.09.2014р. належним чином, факт виконання зобовязань за договором відповідач не довів.

З урахуванням наведеного, враховуючи письмову заяву позивача про припинення провадження у справі № 908/5692/15 в частині стягнення 1 000 000 грн. 00 коп., господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом 3 741 923 грн. 55 коп. заборгованості за договором.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 58 687 грн. 00 коп. 3 % річних, 146 127 грн. 82 коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № Л-618 від 08.09.2014р. належним чином відповідач не довів.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 146 127 грн. 82 коп. втрат від інфляції, заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню, в межах заявлених позовних вимог.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що він складений необґрунтовано, оскільки позивачем при зверненні до суду було невірно розраховано 3 % річних за період з 30.11.2015р. по 08.12.2015р. на залишок несплаченої суми у розмірі 3 688 434 грн. 88 коп. На підставі розрахунку здійсненого господарським судом, сума 3 % річних за період з 30.11.2015р. по 08.12.2015р. на залишок несплаченої суми у розмірі 3 688 434 грн. 88 коп. складає 2 728 грн. 43 коп., а не як заявлено позивачем за зустрічним позовом 3 031 грн. 59 коп.

Крім того, позивачем при розрахунку 3 % річних невірно визначено період їх стягнення та нарахував 3% річних за період з 09.12.2015р. по 30.12.2015р., тоді як вірним періодом стягнення 3 % річних є з 09.12.2015р. по 28.12.2015р.

Отже, на підставі вищевикладеного стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягає сума 3 % у розмірі 57 604 грн. 34 коп. за період з 09.12.2015р. по 28.12.2015р.

На підставі викладеного, в частині стягнення 3% річних у розмірі 1082грн.66коп. відмовити за період з 09.12.15р. по 28.12.15р.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 14.01.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача за первісним позовом, при відмові в позові (у первісному позові).

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (за зустрічним позовом), також судом враховано, що відповідач за зустрічним позовом сплатив 1000 000грн. боргу після подачі зустрічного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, п. 1.1 ст. 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго, м. Львів до Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач, м. Запоріжжя відмовити.

Зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач, м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго, м. Львів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026 м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький завод Перетворювач (69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 9, ) 3 741 923 (три мільйони сімсот сорок одна тисяча девятсот двадцять три) грн. 55 коп., 146 127 (сто сорок шість тисяч сто двадцять сім) грн. 82 коп. інфляційних витрат, 57 604 (пятдесят сім тисяч шістсот чотири) грн. 34 коп. 3 % річних, 74 184 (сімдесят чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 83 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 1 000 000 грн. 00 коп., на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 19.01.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.