донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.01.2016 справа №905/1214/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від24.11.2015р.
по справі№905/1214/15 (головуючий суддя: Кротінова О.В., судді: Мельниченко Ю.С., Кучерява О.О.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м. Краматорськ, Донецька область
простягнення 41 726 554,15 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м. Краматорськ, Донецька область про стягнення 41 726 554,15 грн., в тому числі 28 393 847,11 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 5 644 936,40 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 706 397,21грн. 3% річних та 6 981 373,43 грн. інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м. Краматорськ, Донецька область задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 17 068 837,89 грн., у тому числі 9 362 433,17 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 2 776 628,11 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 696 472,90 грн. 3% річних та 4 233 303,71 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 49 120,42 грн.

Припинено провадження в частині стягнення 8 200 865,50 грн. суми основного боргу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Виконання рішення судом відстрочено на 6 місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині зменшення розміру пені на 2 776 628,11грн. та в частині відстрочення виконання рішення та прийняти в цій частині нове рішення, за яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апелянт також зазначає, що в оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені місцевий господарський суд не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування.

Скаржник посилається на те, що з доводів, викладених відповідачем у своїх запереченнях та поясненнях по даній справі, а також з установчих документів відповідача вбачається, що останній веде активну господарську діяльність, має достатні для сплати заборгованості кошти та майно, на яке можна звернути стягнення для виконання рішення суду у строки, встановленими чинним законодавством. Тобто, все вищевикладене, на думку позивача, свідчить про відсутність будь-яких підстав, які б могли ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, а тому у даному випадку обставини для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення відсутні.

Представник відповідача у судове засідання прибув, надав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував. Заявив клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: доказів сплати боргу та звіт про фінансові результати роботи підприємства за 9 місяців 2015р.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. ОСОБА_5 задоволення клопотання не заперечував.

Клопотання розглянуто у судовому засіданні та задоволено, оскільки відповідач довів суду неможливість їх надання суду першої інстанції (звіт про фінансові результати роботи підприємства за 9 місяців 2015р., який був складений в грудні 2015 року). Інші надані документи щодо часткової сплати суми заборгованості є додатком до відзиву.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

31.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-419-ПР, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві у 2013р. газ в обсязі до 62500,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 8000,000, лютий 10000,0000, березень 7700,000, квітень 4500,000, травень 3500,000, червень 3000,000, липень 3000,000, серпень 3000,000, вересень 3500,000, жовтень 4000,000, листопад 5600,000, грудень 6700,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За визначеннями п.3.4 Договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 Договору визначено встановлення цін (граничні рівні цін) на природний газ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За змістом п.5.2 Договору до сплати ціна за 1000 куб.м. газу 3 509,00 грн., крім того ПДВ 20% - 701,80 грн., усього з ПДВ 4 210,80 грн.

Згідно п.5.4 Договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення. (п.11 Договору).

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013р., №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., №4 від 15.05.2014р., №5 від 05.09.2014р., №6 від10.11.2014р., №7 від 08.12.2014р., №9 від 05.02.2015р. та №10 від 10.03.2015р. до Договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ - п. 5.2 (а.с.16, 17, 19-23, 26, 27).

Крім того, додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. п.1.1. викладено у наступній редакції: «За договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору».

Додатковою угодою №8 від 22.12.2014р. п. 1.1. Договору було викладено у наступній редакції: «За договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору».

Додатковими угодами №2 від 31.12.2013р., №8 від 22.12.2014р. та №9 від 05.02.2015р. змінено обсяги поставки газу протягом 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в обсязі до 95 000,000 тис.куб.м., протягом 01.01.2013р. по 31.03.2015р. в обсязі до 256 628,612 тис.куб.м. та протягом 01.01.2013р. по 31.03.2015р. в обсязі 62 715,296 тис.куб.м. відповідно.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013р. визначено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Відповідно до Додаткової угоди №8 від 22.12.2014р. п.11 змінено та викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

Договір на купівлю-продаж природного газу разом з додатками до нього, підписані обома сторонами без розбіжностей та скріплені їх печатками.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у період за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач на виконання умов договору та додаткових угод до нього передав, а відповідач прийняв починаючи з березня 2014р. природний газ на підставі Договору, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств без зауважень та заперечень: від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р. за березень-квітень 2014р., листопад 2014р. лютий 2015р.

З актів приймання-передачі природного газу вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період березень-квітень 2014р., листопад 2014р., лютий 2015р. у загальному обсязі 33 439,161тис.куб.м. на суму 205 477 039,19 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Згідно з п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. п. 6.1. Договору був викладений в наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання передачі газу». Але, абзац другий зазначеного пункту сторонами був змінений Додатковою угодою №3 від 28.04.2014р.: «У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за березень 2014 року - 19.04.2014р.;

за квітень 2014 року - 19.05.2014р.;

за листопад 2014 року - 19.12.2014р.;

за грудень 2014 року - 19.01.2015р.;

за січень 2015 року - 19.02.2015р.;

за лютий 2015 року - 19.03.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково виконано зобовязання з оплати вартості поставленого природного газу протягом наведеного спірного періоду.

Відповідно до акту звірки розрахунків за період з 01.01.2013р. по 31.08.2015р. за Договором, який підписаний та скріплений печатками підприємств з обох сторін, пізніше та станом на 29.05.2015р. відбулось погашення вказаних зобовязань у загальній сумі 10 830 548,44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ця сума була заявлена позивачем до стягнення, однак, господарський суд дійшов висновку, що оскільки її сплачено до подачі позову, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження по даній справі, відповідачем погашено суму боргу у розмірі 8 200 865,50 грн., припинивши у такий спосіб існування предмету спору в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ. Дані обставини представник позивача не заперечує.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом березня квітня 2014р., листопада 2014р., лютого 2015р. відповідно до Договору №13-419-ПР від 31.01.2013р. підлягають задоволенню в сумі 9 362 433,17грн.

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 5 644 936,40грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 706 397,21грн. 3% річних, 6 981 373,43грн. - інфляційних витрат.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 696 472,90грн. за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. - лютого 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат розмірі 6 981 373,43грн. колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 6 981 373,43 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями березня 2014р., квітня 2014р., січня 2015р., при цьому з урахуванням суми інфляційного збільшення, нарахованого за минулий період, за розрахунком березня 2014р., першим днем прострочення визначено 20-е число місяця, наступного за місяцем поставки та по березень 2015р., з урахуванням здійснених оплат, а саме за зобовязаннями березня 2014р. з 05.2014р. по 12.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. з 06.2014р. по 12.2014р., за зобовязаннями січня 2015р. за 03.2015р.), в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 6 981 373,43грн. підлягають частковому задоволенню у сумі 4 233 303,71 грн., з урахуванням здійснених оплат, на дійсну суму боргу, що існувала у нижченаведений період прострочення: за зобовязаннями березня 2014р. з 05.2014р. по 11.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. з 06.2014р. по 11.2014р., за зобовязаннями січня 2015р. за 03.2015р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 644 936,40грн., нараховану за період березень-квітень, листопад 2014р. - лютий 2015р. по 07.04.2015р., з урахуванням здійснених часткових оплат, за несвоєчасне виконання зобовязання оплатити поставлений природний газ.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. п.7.2 викладено в наступній редакції: «У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 Договору)».

Пункт 7.2. Договору було змінено Додатковою угодою №8 від 22.12.2014р. та викладено в наступній редакції: «У разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.1 Договору, з Покупця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу».

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 5 644 936,40грн., підлягають частковому задоволенню у сумі 5 553 256,22 грн., за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. - лютого 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві №15/1-366 від 19.08.2015р. просить відмовити у задоволенні 3% річних та інфляційних витрат повністю, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, наявність форс-мажорних обставин.

Відповідач посилався на сертифікат Торгово-промислової палати України №2085/05-4 від 30.07.2014р., яким засвідчено настання обставин непереборної сили за зобовязаннями на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-419-ПР від 31.01.2013р., за яким виникли спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, сертифікат, на який посилається відповідач, не можна розцінювати, як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, які не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника, оскільки приписами чинного законодавства не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов'язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, щодо незадоволення вищезазначеного клопотання.

З матеріалів справи також вбачається, що за змістом тверджень відповідача, останній вважає наявними підстави для повного звільнення від відповідальності у вигляді пені, за прострочення виконання зобовязання за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р. і доказом цього є сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини №2085/05-4 від 30.07.2014р.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання визначені у ст. 617 ЦК України.

Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 218 ГК України також визначено, що не вважаються такими обставинами (дією непереборної сили), зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відсутність коштів у боржника взагалі не вважається неможливістю виконання грошового зобов"язання, яке б звільняло його від відповідальності. Про це прямо зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов"язання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як необхідність використання права на зменшення розміру фінансових санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи наведене, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (березня-квітня, листопада 2014р. - лютого 2015р.), незначний час прострочення, систематичне погашення суми основного боргу, загальний розмір нарахованих сум, перенасиченість грошовими вимогами позивача, враховуючи положення ст.129 Конституції України та інтереси позивача, скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру суми пені, що підлягає до стягнення зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 2 776 628,11 грн.

Таким чином, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 50% до суми в розмірі 2 776 628,11 грн., оскільки доведено відповідачем в повному обсязі.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України на 1 рік. Оцінивши надані докази, господарський суд задовольнив клопотання відповідача частково, виходячи з вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, у звязку із неплатоспроможністю контрагентів, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції, наявність обставин, що підтверджено Сертифікатом Торгово-промислової палати, відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати України», збитковість товариства, оплату суми боргу як до подання позову, так і в ході розгляду справи, а, навіть і після постановленого рішення в значних розмірах.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо часткового задоволення клопотання відповідача та надання відстрочки виконання рішення на 6 місяців з моменту винесення постанови.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і обєктивно зясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/1214/15 підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті держаного мита за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/1214/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/1214/15 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачу;

3. У справу,

4. ДАГС,

5. ГСДО