ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.01.2016 Справа № 908/95/16

Cуддя Колодій Н.А.,
розглянувши позовні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄСС ПЛЮС» (адреса для листування: 69001, м. Запоріжжя, а/с 7985)

до відповідача - 1 Всеукраїнська молодіжна громадська організація «Молодь Демократичного Альянсу» (м. Київ, вул. Голосіївська, 13, кв. 117) в особі Запорізького обласного осередку Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Молодь Демократичного Альянсу» (69057, м. Запоріжжя, вул. Камяногірська, 2, кв. 24)

до відповідача - 2 ОСОБА_2 (69057, АДРЕСА_2)

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНЛІМ.ЮЕЙ» (61166, м. Харків, пр. Леніна, буд. 40, кімн. 427 А)

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРНЕТ ІНВЕСТ» (01103, м. Київ, Залізничне Шосе, буд. 47)

про визнання інформації недостовірною, спростування поширених неправдивих відомостей та відшкодування шкоди.

Встановив: позовна заява підлягає поверненню у зв'язку з тим, що:

Позивачем не надано суду належних доказів відправки копії заяви та доданих до неї документів відповідачам та третім особам, що у відповідності до вимог ст. 56 ГПК України є обов'язковим.

Належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів є оригінал поштової квитанції або фіскального чеку, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта з листом опису вкладень.

Згідно з п. 2.1. Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/208 від 13.04.2008р., належним доказом направлення іншій стороні копії позовної заяви є розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (касовий чек, поштова квитанція).

Аналогічна позиція викладена в п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289.

Законом України від 19.05.2011р. № v9126837-11 "Про внесення зміни до статті 56 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку надсилання копії позовної заяви", який 18.06.2011р. набрав чинності, визначено порядок надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів учасникам господарського процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статті 57 ГПК України щодо додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки передбачені статтею 63 ГПК України.

Згідно з п. 6 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано належних доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивачем, в якості доказів відправлення відповідачам та третім особам позовної заяви з усіма додатками, надано лише службові чеки № 0316, 0315, 0314 від 30.12.2015р. та фіскальний чек № 0313 від 30.12.2015р. без описів вкладення, що є порушенням норм Господарського процесуального кодексу України, та не дає можливості суду встановити дійсний зміст направлених відповідачам та третім особам документів.

Отже, з наданих заявником службових чеків та фіскального чеку суд не може ідентифікувати, які саме документи було направлено відповідачам та третім особам, та не може розцінювати надані чеки, як належні докази надіслання копії заяви і доданих до неї документів відповідачам та третім особам.

Суд зазначає, що відсутність факту повідомлення сторони процесу унеможливлює дотримання принципу рівності перед Законом і судом, закріпленого у ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, та принципу змагальності, закріпленого у ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, чим порушує відповідні права відповідача.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним законодавством України (стаття 56 Господарського процесуального кодексу України) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву та ознайомлення з її змістом і доданими документами, а також передбачено механізм реалізації такого права - шляхом встановлення обов'язку позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, включає в себе обов'язок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з усіма додатками. При чому, таке інформування повинно бути здійснене позивачем до порушення судом провадження у справі. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обов'язку, не буде відповідати статті 6 Конвенції.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

Суд звертає увагу заявника на те, що він має право звернутися до суду із заявою про повернення йому із Державного бюджету України суми сплаченого судового збору, долучивши при цьому до заяви оригінал платіжного доручення з відміткою про зарахування данних коштів до Державного бюджету.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ст. 63 господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею у господарський суд у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути.

Додаток для позивача: позовна заява з додатком на 41 аркушах, в тому числі: оригінал Квитанції № 77 від 29.12.2015р. на суму 2436,00грн.; оригінал Квитанції № 75 від 29.12.2015р. на суму 1500,00грн.; оригінал Квитанції № 74 від 29.12.2015р. на суму 609,00грн.

Суддя Н.А. Колодій