номер провадження справи 30/182/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 Справа № 908/6033/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача: Державного підприємства Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1)

про стягнення 5576,68 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 718-80 від 26.11.2015 р.;

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» про стягнення з Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» заборгованості за договором № 13/3296-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.2013 р. в сумі 5576,68 грн., в т.ч.: 4226,89 грн. пені, 180,41 грн. інфляційних втрат та 1169,38 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. За твердженням позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу щодо своєчасної оплати вартості наданих послу, у відповідача виникла прострочена заборгованість за актами приймання-передачі природного газу за січень-березень, жовтень-грудень 2013 р. (з урахуванням письмових пояснення від 18.01.2016 р.) в розмірі 136155,32 грн. Як вказує позивач, станом на 18.02.2015 р. сума основного боргу сплачена відповідачем, проте, несвоєчасна сплата вартості спожитого природного газу є підставою для покладення на відповідача додаткової відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.12.2015 р. порушено провадження у справі № 908/6033/15, присвоєно справі номер провадження № 30/182/15, розгляд якої призначено на 18.01.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав вимоги, викладені у позові. В судовому засіданні представником позивача надано письмові пояснення від 18.01.2016 р., в яких позивач уточнює період постачання природного газу за Договором січень-березень, жовтень-грудень 2013 року, загальна вартість поставленого газу 136155,32 грн. Крім того, представником позивача надано до матеріалів справи додаткові документи, зокрема, виписку з ЄДР стосовно відповідача та копії банківських виписок.

Відповідач Державне підприємство «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» на виконання вимог ухвали суду надано письмовий відзив, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує. Вказує, що відповідачем зобовязання перед позивачем виконано, суму заборгованості сплачено згідно актів прийому-передачі природного газу. За доводам відповідача, штрафні санкції можуть стягуватися тільки у відсотковому відношення до вартості невиконаного зобовязання, а в даному випадку зобовязання виконано. Також відповідач звертає увагу суду на приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, та приписи п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, згідно з якими до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.

В судовому засіданні 18.01.2016р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, позивач у справі) та Державним підприємством Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) (покупець, відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3296-БО-13 (надалі Договір), відповідно до умов якого, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі споживачам покупця).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили місяці та обсяги газу, що протягом вказаних місяців продаються позивачем відповідачу.

При цьому, в п. 2.1.1 Договору, сторони передбачили, що обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Згідно із п. 3.1.2 Договору, відповідач до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає позивачу належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджуються позивачем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 Договору).

Згідно із п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуг з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість 20%.

Пунктом 6.1. Договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач у період січень-березень, жовтень-грудень 2013 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 136155,32 грн. Факт отримання газу підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2013 р. на суму 27923,00 грн.,

- від 28.02.2013 р. на суму 30333,91 грн.,

- від 31.03.2013 р. на суму 22376,33 грн.,

- від 31.10.2013 р. на суму 2753,12 грн.,

- від 30.11.2013 р. на суму 21566,12 грн.,

- від 31.12.2013 р. на суму 31202,04 грн., які підписані та скріплені печатками сторін.

За доводами позивача, відповідач взяті на себе договірні зобовязання виконав з порушенням умов договору щодо проведення розрахунків, що є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» заборгованості за договором № 13/3296-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.2013 р. в сумі 5576,68 грн., в т.ч.: 4226,89 грн. пені, 180,41 грн. інфляційних втрат та 1169,38 грн. 3% річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало постачання відповідачу природного газу, а обовязком відповідача оплата вартості газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманого природного газу, всупереч умов Договору та вимог закону, виконав невчасно, що відповідачем не заперечується.

У звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості постачання природного газу, позивачем нараховані за час прострочення додаткові санкції та заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4226,89 грн. пені, 180,41 грн. інфляційних втрат та 1169,38 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені заявлені позивачем на підставі п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлено обґрунтовано.

Позивачем нараховані:

- інфляційні втрати: 10,54 грн. за період листопад-грудень 2013 р. за зобовязаннями жовтня 2013 р., 107,83 грн. за період грудень 2013 р. за зобовязаннями листопада 2013 р., 62,04 грн. за період січень 2014 р. за зобовязаннями грудня 2013 р. (включно, з урахуваннями часткових оплат), всього: 180,41 грн.;

- пеня: 149,18 грн. за період з 14.02.2013 р. по 26.02.2013 р. за зобовязаннями січня 2013 р., 2187,37 грн. за період з 14.03.2013 р. по 27.11.2013 р. за зобовязаннями лютого 2013р., 1567,57 грн. за період з 14.04.2013 р. по 27.11.2013 р. за зобовязаннями березня 2013р., 24,06 грн. за період з 14.11.2013 р. по 26.12.2013 р. за зобовязаннями жовтня 2013 р., 99,85 грн. за період з 14.12.2013 р. по 26.12.2013 р. за зобовязаннями листопада 2013 р., 198,86 грн. за період з 14.01.2014 р. по 31.01.2014 р. за зобовязаннями грудня 2013р., всього: 4226,89 грн.;

- відсотки річних нараховані за ті ж періоди та за тими ж зобовязаннями, з урахуваннями часткових оплат, на загальну суму 1169,38 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд дійшов до висновку, що в межах заявлених вимог вони є обґрунтованими, складеними відповідно до вимог чинного законодавства.

Слід зазначити, що розмір заборгованості, період прострочення та нараховані позивачем суми відповідачем на заперечується.

Доводи відповідача стосуються відсутності підстав для визначення додаткової відповідальності з огляду на те, що станом на час звернення до суду з позовом сума основного боргу була погашена в повному обсязі.

За змістом п. 3.1 та 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (далі постанова Пленуму № 14) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

В пункті 5.1 постанови Пленуму № 14 зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Наведене спростовує доводи відповідача, що діюче законодавство не передбачає стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за відсутності грошового зобовязання та вимог про стягнення основного боргу. Визначальним в даному випадку є встановлення факту порушення грошового зобовязання.

Обставини справи свідчать, що на час звернення позивача з позовом сума основного боргу відповідачем погашена, проте він існував у період, за який позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Щодо посилання відповідача на приписи ст. 232 ГК України та ст. 258 ЦК України, та на те, що позивачем втрачено право на звернення із вимогою про стягнення пені, оскільки протягом шестимісячного строку з моменту виникнення у відповідача зобовязання така вимога не заявлялася, суд зазначає наступне.

Пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 року зазначено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Крім того, пунктом 9.3 укладеного між сторонами Договору визначено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 13/3296-БО-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.2013 р. в сумі 5576,68 грн., в т.ч.: 4226,89 грн. пені, 180,41 грн. інфляційних втрат та 1169,38 грн. 3% річних, заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправомірних дій, і стягуються на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» (м. Вільнянськ Запорізької області) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1, ; розрахункові рахунки в установах банку не відомі) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6; ; розрахункові рахунки в установах банку не відомі) 4226 (чотири тисячі двісті двадцять шість)грн. 89 коп. пені, 180 (сто вісімдесят) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1169 (одна тисяча сто шістдесят девять) грн. 38 коп. 3% річних та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 22.01.2016 р.