КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа№ 910/28425/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2015р.

у справі № 910/28425/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Малого приватного підприємства фірми ,,Ерідон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології"

про стягнення 12 775 735,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015р. Мале приватне підприємство фірма ,,Ерідон" звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології" про стягнення 12 775 735,20 грн., з яких: 9 661 137,19 грн. боргу, 195 754,63 грн. процентів річних, 2 918 843,38 грн. інфляційних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення плати за поставлений позивачем товар.

Одночасно, 04.11.2015р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просив вжити заходів до забезпечення позову та накласти арешт на все майно та грошові кошти в розмірі 9 661 137,19 грн., що належать відповідачу та обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно - фінансових установах.

06.11.2015р. позивачем подано до суду вимогу про негайне застосування заходів забезпечення позову, про застосування яких подано заяву від 04.11.2015р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі 910/28425/15 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти в сумі 9 661 137,19 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології" та обліковуються на рахунках в банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в тому числі, але не обмежуючись:

- на рахунку № 0001 в ПАТ КБ ,,Євробанк", МФО 380355;

- на рахунку № 4001 в ПАТ ,,Юнекс Банк", м. Київ, МФО 322539;

- на рахунку № 0400 в ПАТ ,,Мегабанк", м. Харків, МФО 351629;

- на рахунку № 0 в ПАТ ,,Мегабанк", м. Харків, МФО 351629;

- на рахунку № 5976 в Ф,,Розрах.центр" ПАТ КБ ,,Приватбанк", м. Київ, МФО 320649;

- на рахунку № 3000 в Ф,,Розрах.центр" ПАТ КБ ,,Приватбанк", м. Київ, МФО 320649;

- на рахунку № 8029 в Ф,,Розрах.центр" ПАТ КБ ,,Приватбанк", м. Київ, МФО 320649;

- на рахунку № 3063 в Ф,,Розрах.центр" ПАТ КБ ,,Приватбанк", м. Київ, МФО 320649;

- на рахунку № 0678 в Ф,,Розрах.центр" ПАТ КБ ,,Приватбанк", м. Київ, МФО 320649;

- на рахунку № 5010 в АТ ,,ОТП Банк", МФО 300528 та зазначено про негайне виконання даної ухвали.

Мотивуючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи мотиви, викладені позивачем, пов'язаність предмету спору з заходами забезпечення позову, можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення, клопотання підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в сумі 9 661 137,19 грн.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі №910/28425/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятою ухвалою, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, які б свідчили про можливість утруднення виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог, а також можливість вжиття відповідачем заходів щодо приховування майна або реалізації належного йому майна.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість, та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. та призначено її розгляд на 08.12.2015р.

В судових засіданнях 08.12.2015р., 15.12.2015р. оголошувались перерви до 15.12.2015р. та 16.12.2015р. відповідно.

Ухвалою суду від 16.12.2015р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Зубець Л.П., Іоннікова І.А. на підставі розпорядження заступника голови суду від 16.12.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.

16.12.2015р. МПП Фірма ,,Ерідон" в порядку ст. 20 ГПК України подано заяву про відвід головуючого судді у справі.

Ухвалою суду від 16.12.2015р. заяву представника Малого приватного підприємства фірми ,,Ерідон" про відвід головуючого судді Тищенко О.В. від розгляду справи № 910/28425/15 залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 16.12.2015р. розгляд справи відкладено на 28.12.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням виконуючого обов'язки керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. № 09-52/1509/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді -доповідача) Тищено О.В. у відпустці.

В результаті повторного автоматичного розподілу справи № 910/28425/15 сформовано колегію у складі головуючого судді (судді - доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою суду 29.12.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології" на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі № 910/28425/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 12.01.2016р.

В судовому засіданні 12.01.2016р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, представник позивача заперечив проти наведених доводів.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала має бути змінена з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 12 775 735,20 грн., з яких: 9 661 137,19 грн. боргу, 195 754,63 грн. процентів річних, 2 918 843,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих в зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повноти та своєчасності внесення плати за поставлений позивачем товар.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилається на ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу не виконує зобов'язання з оплати товару, отриманого за видатковими накладними та не вживає заходів, спрямованих на оплату наявної заборгованості. Як вказує заявник, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, основним видом діяльності ТОВ ,,А.С.Т." є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур. Вказана діяльність носить яскраво виражений сезонний характер та передбачає можливість отримання доходів одразу після продажу зібраного урожаю. Проте, незважаючи на реальну можливість здійснити оплату наявної заборгованості після збору врожаю 2015 року, відповідач ухилився від цього обов'язку та витрачає наявні грошові кошти на інші цілі, що підтверджується відомостями з мережі Інтернет. Зокрема, в мережі Інтернет розміщена інформація, що відповідач витратив у 2015 році на потреби Брусилівського району 330 000,00 грн.

З огляду на ухилення відповідачем від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги про оплату заборгованості, витрачання ним коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, низька гарантійна спроможність статутного капіталу відповідача, а також значний розмір заборгованості з оплати товару, позивач вважає, що є всі підстави вважати, що до моменту прийняття рішення у даній справі належні відповідачу грошові кошти та майно можуть бути частково та/або повністю відчужені, а тому незастосування заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Звертаючись до суду з вимогою від 06.11.2015р. про негайне застосування заходів по забезпеченню позову, позивач вказує, що станом на 06.11.2015р. наявна інформація про вчинення відповідачем дій по ухиленню від виконання зобов'язання по оплаті отриманого товару, а саме продаж вирощеної в 2015р. сільськогосподарської продукції та виробничих активів відповідача: автомобільної та сільськогосподарської техніки, однак, грошові кошти від продажу яких направляються з банківських рахунків відповідача на інші потреби, що може призвести до унеможливлення виконання рішення у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача та накладення арешту на грошові кошти в сумі 9 661 137,19 грн., що належать відповідачу та обліковуються на рахунках в банківських або в інших кредитно - фінансових установах з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України, суд, за заявою сторони, прокурора або з своєї ініціативи, має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Положеннями п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 16 від 26.12.2011р. ,,Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 16 роз'яснено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 9 661 137,19 грн. (основний борг), 195 754,63 грн. річних та 2 918 843,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України. Позивач просить забезпечити позовні вимоги частково на суму основного боргу.

Колегія звертає увагу на те, що відповідач не заперечує отримання товару на суму 9 661 137,19 грн., однак тривалий час (понад 240 днів) не виконує обов'язок з оплати вартості отриманого товару, витрачає кошти на інші потреби, в тому числі на розвиток та потреби Брусиловського району (330 000,00 грн.), про що відповідач зазначає в апеляційній скарзі та підтверджено його представником в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянт навів суперечливі доводи проти застосування заходів забезпечення позову, що строк оплати за отримані товари не настав і що вартість товару оплачено повністю.

Твердження відповідача, що суд не мав правових підстав забезпечення позову, оскільки згідно умов укладеного між сторонами договору поставки строк оплати товару не настав, колегія суддів відхиляє з підстав не доведення укладення такого договору на момент прийняття спірної ухвали з огляду на те, що позивач заперечує укладення договору й підписання останнього з боку відповідача на момент поставки товару та подання позову, відтак дані обставини підлягають з'ясуванню саме під час розгляду спору по суті.

Колегія критично ставиться також до твердження апелянта про те, що сума основного боргу ним оплачена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які виникли у відповідача на підставі договорів відступлення права вимоги (цесії), укладених між ним та ПП ,,Твоя земля", оскільки заборгованість позивача перед ПП ,,Твоя земля" є спірною на час прийняття ухвали про забезпечення позову у даній справі й правомірність укладення договорів цесії є предметом спору у справі № 911/3388/15, яка знаходиться у стадії апеляційного провадження, тобто, в силу вимог ст. 85 ГПК України, рішення у справі не набрало законної сили. Спірними є і правочини про зарахування зустрічних однорідних вимог на які посилається апелянт, оскільки згідно Ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року (копія наявна в матеріалах справи) порушено провадження у справі № 904/10285/15 про визнання недійсними договорів про зарахування зустрічних однорідних вимог, яке триває до нині, що підтверджено позивачем в судовому засіданні та не заперечено представником апелянта.

Отже до прийняття рішень по зазначених вище справах й набрання цими рішеннями законної сили твердження апелянта про оплату основної суми заборгованості в сумі 9 661 137,19 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є спірним.

На думку колегії суддів, наведені позивачем в заяві обставини дають підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому суд першої інстанції правомірно наклав арешт на грошові кошти відповідача в сумі 9 661 137,19 грн., лише на суму основного боргу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказано, що вона підлягає ,,негайному виконанню".

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 9 від 17.10.2012р. ,,Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" згідно із статтями 66 та 67 ГПК господарський суд вживає заходів до забезпечення позову шляхом винесення відповідної ухвали. У пункті 2 частини другої статті 17 Закону України ,,Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчим документом є, зокрема, ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом. Отже, ухвала господарського суду (у тому числі апеляційної та касаційної інстанції) про вжиття будь-якого заходу забезпечення позову, включаючи накладання арешту на майно або кошти, підлягає виконанню органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень відповідно до вимог статей 2, 3, 5 і 17 Закону України ,,Про виконавче провадження", а наказ при цьому не видається.

Така ухвала має відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України ,,Про виконавче провадження" (в тому числі містити строк пред'явлення її до виконання).

За змістом ч. 3 ст. 30 Закону України ,,Про виконавче провадження" негайному виконанню підлягають рішення:

1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення;

2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника;

3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено законом і про це зазначено у виконавчому документі.

З аналізу наведеної норми не вбачається, що ухвала суду про накладення арешту на грошові кошти підлягає негайному виконанню, чого не врахував суд першої інстанції, зазначивши про її негайне виконання.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, помилково визначив оскаржувану ухвалу такою, що підлягає негайному виконанню, а тому ухвала господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі № 910/28425/15 підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини ухвали слова ,,негайному".

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими та колегією суддів відхиляються, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 34, 43, 66, 67, 99, 101, 103 - 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Аграрні системні технології" на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі № 910/28425/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2015р. у справі № 910/28425/15 змінити, виключивши з резолютивної частини ухвали слово ,,негайному".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко