ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016 Справа №917/2565/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про стягнення 49526,96 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 05.12.2015 року;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 72890,00 грн. заборгованості за інвестиційним договором від 24.12.2013 року, з яких: 52290,00 грн. - невиплачена сума обов'язкових платежів; 20540,90 грн. - інфляційні витрати.

Позивач позов підтримав, заявою від 06.01.2016 року зменшив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та збільшив інфляційні витрати та просить стягнути з відповідача: 28505,87 грн. - невиплаченої суми обов'язкових платежів; 21021,09 грн. інфляційних витрат. В поданій заяві позивач також уточнив, що викладене в п. 2 прохальної частини позовної заяви прохання визнати відповідача стороною інвестиційного договору не входить до предмету позовних вимог, а фактично є клопотанням до суду стосовно встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, про зменшення розміру позовних вимог повідомлено відповідача (а.с. 60-61) заява від 18.04.2014 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Згідно абзацу четвертого підпункту 4.6 пункту 4 вказаної постанови зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 49526,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо створення та управління роботою Вебсайтів за допомогою коштів, наданих позивачем з метою отримання прибутку та подальшим його розподіленням відповідно до умов договору, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості та підстави нарахування і стягнення інфляційних витрат за прострочення грошового зобов'язання.

Відповідач в засідання не з'явився, витребуваних доказів не надав.

Ухвала, яка направлялась відповідачу на юридичну адресу (станом на 10.12.2015 року згідно спеціального витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична адреса відповідача значиться: АДРЕСА_2) була повернута органом зв'язку як неотримана адресатом з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (підпункт 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між ФОП ОСОБА_1 (Інвестор) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) справі було укладено інвестиційний договір від 24.12.2013р. (а.с.14-22), далі - Договір.

Як свідчить спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 46- зворот) ОСОБА_2 на момент укладення інвестиційного договору від 24.12.2013 року мав статус суб'єкта підприємницької діяльності та був зареєстрований в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 4.

02.08.2014р. державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була припинена на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду.

04.08.2014р. ОСОБА_2 повторно зареєструвався в Єдиному державному реєстрі як фізична особа-підприємець за № 7.

Таким чином, на час існування між сторонами договірних відносин ОСОБА_2 втрачав статус суб'єкта підприємницької діяльності після чого знову був зареєстрований з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Станом на момент порушення провадження у справі та розгляду справи в суді відповідач - має статус суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно ст. 1 Договору Предметом цього Договору є врегулювання відносин Сторін, що здійснюється з метою спільного управління роботою Вебсайтів та отримання прибутку із подальшим його розподіленням між Сторонами. За цим Договором Виконавець зобов'язується своїми силами та засобами, а також за рахунок коштів, внесених Інвестором в межах, передбачених даним Договором, здійснити створення та запуск Вебсайтів в мережі Інтернет, укласти необхідні договори з відповідними суб'єктами господарювання з метою отримання послуг хостингу та доменних імен для Вебсайтів. Інвестор зобов'язаний фінансувати створення та запуск Вебсайтів, укладання необхідних договорів з відповідними суб'єктами господарювання з метою отримання послуг хостингу та доменних імен для Вебсайтів, але в розмірі, що не перевищує 60 000,00 гривень (шістдесят тисяч грн. 00 коп.), включаючи Перший транш. Інвестор має право розпоряджатися належними йому майновими правами на Об'єкт інвестування на власний розсуд без погодження із Виконавцем, в тому числі передавати їх в заставу (іпотеку), укладати будь-які правочини щодо зазначених майнових прав.

За умовами укладеного між сторонами Договору (ст. 11 п. 11.1.), останній вступає в силу з дати його підписання сторонами та є безстроковим.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року (з наступними змінами) передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект (ч. 1 ст.1 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Отже, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є інвестиційним договором, який укладений відповідно до ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" та набув чинності в порядку, що передбачений п. 11.1. вказаного Договору, є підставою виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 5 ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

П. «і» преамбули до інвестиційного договору від 24.12.2013р. встановлено, що на дату підписання цього договору інвестор (позивач) перерахував відповідачу (виконавцю) 30000 грн.

П.4.2.1 було встановлено зобов'язання інвестора (позивача) передати Виконавцю 30 000,00 гривень (тридцять тисяч гри. 00 коп.) (надалі за текстом - «Другий транш») одним платежем або кількома - на розсуд Інвестора - протягом двох місяців з дня підписання Договору. Така передача повинна бути оформлена: (і) актом прийому-передачі грошових коштів у разі передачі коштів готівкою, або (іі) квитанцією банківської установи про переказ коштів, у разі здійснення безготівкового переказу коштів.

На виконання зазначеної умови договору, позивачем додатково було передано відповідачу 30000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів від 19.01.2014р. (а.с.29).

Таким чином, зобов'язання позивача, як Інвестора по вказаному Договору були виконані належним чином - позивачем на виконання умов договору (п.п. 1.3, 4.2.1) було сплачено відповідачу 60000 грн.

Відповідно до п. «ііі» преамбули Договору створення Вебсайтів та їх запуск в мережі Інтернет має відбутися до 01.02.2014р.

Згідно з п.4.4.3 Договору виконавець як суб'єкт, що здійснює оперативне управління Вебсайтом зобов'язаний щомісячно сплачувати Інвестору 50 % (п'ятдесят відсотків) прибутку, що генерується Вебсайтами, однак не менше ніж 3 735,00 гривень (три тисячі сімсот тридцять вісім гри. 00 коп.), що становить 6,225 % від суми інвестицій кожного місяця протягом 18 (вісімнадцять) місяців з місяця запуску Вебсайтів в мережі Інтернет. Починаючи з 19-го місяця з місяця запуску Вебсайтів в мережі Інтернет, Виконавець зобов'язаний щомісячно сплачувати Інвестору 50% прибутку, що генерується Вебсайтами, якщо Сторони не погодяться про інше.

Таким чином, відповідач (виконавець) зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу (інвестору) суму, що становить 50 % прибутку, що генерується Вебсайтами, однак не менше 3735 грн. з лютого 2014 року по липень 2015 року включно.

Відомості щодо обсягу прибутку, що генерується Вебсайтами створеними відповідно до інвестиційного договору від 24.12.2013р., за спірний період (лютий 2014р. - липень 2015р.), докази перерахування позивачу коштів в порядку, визначеному п.4.4.3 Договору (засвідчені належним чином копії платіжних доручень з відміткою банку про проведення платежу) були витребувані судом у відповідача, але надані суду не були.

За таких обставин, мінімальна сума прибутку, яку відповідач мав сплатити позивачу відповідно до п.4.3 договору за 18 місяців (лютий 2014р. - липень 2015р.) становить 3735 х 18 = 67230 грн.

Сума коштів, сплачених відповідачем до моменту подання позову складає 3750 грн. + 5174,13 грн. + 19800 грн. + 10000 грн. = 38724,13грн., про що свідчать виписки по особовому рахунку (а.с. 35-38).

Таким чином, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 порушив зобов'язання за інвестиційним Договором в частині передачі позивачу прибутку, що генерується Вебсайтами у строк, визначений за домовленістю сторін. Розмір заборгованості відповідача становить 67230 грн. - 38724,13 грн. = 28505,87 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так за порушення відповідачем строків оплати позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати за період з березня 2014 року по листопад 2015 року в сумі 21021,09 грн.(розрахунок в матеріалах справи, а.с. 59).

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення 21021,09 грн. - інфляційних витрат за період з березня 2014 року по листопад 2015 року, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в розмірі 60000,00 грн. за інвестиційним договором від 24.12.2013, тоді як відповідач прибутку, що генерується Вебсайтами позивачу не сплатив, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з покладенням судового збору на відповідача в порядку ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Судом також враховується, що при поданні позовної заяви мало місце внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Так, при ціні позову 49526,96 грн. позивачем внесено в бюджет не 1218,00 грн., а 2436,00 грн. судового збору, тобто на 1218,00 грн. більше визначеної ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати).

Для повернення надлишково сплачених коштів (1218 грн.) позивач звернувся з відповідним клопотанням до суду (а.с. 63).

Суд приймає до уваги п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", яким визначено, що сума судового збору повертається позивачу за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1218 грн. 00 коп., надлишково сплачений згідно квитанції № 11CFA01А48 від 08.12.2015 року.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 - 28505 грн. 87 коп. - основного боргу; 21021 грн. 09 коп. - інфляції; 1218 грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», з пред'явленням даного рішення в органи Державної казначейської служби України повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, з Державного бюджету України - 1218 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 11CFA01А48 від 08.12.2015 року.

5. Оригінал квитанції № 11CFA01А48 від 08.12.2015 року повернути позивачу.

Суддя Пушко І.І.