УХВАЛА

18.01.2016Справа № 910/28502/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

про визнання недійсними окремих положень договору

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Харіна Т.Г. за довіреністю б/н від 19.10.2015 р.;

від відповідача: Кохановський В.С. за довіреністю № 09/05-11 від 16.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Вердикт Фінанс» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - відповідач) про:

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 1.5. договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення додатку № 2 до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 3 додаткової угоди № 5 від 19 липня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 3 додаткової угоди № 6 від 01 жовтня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 4 додаткової угоди № 7 від 27 січня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 4 додаткової угоди № 8 від 05 червня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»;

- визнання недійсним з моменту вчинення пункту 3 додаткової угоди № 9 від 27 жовтня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що окремі положення укладеного між сторонами договору про надання кредитної лінії та додаткових угод до нього суперечать приписам чинного законодавства. Зокрема, позивач відзначав, що відповідач безпідставно вимагає від позивача сплати комісійних платежів за послуги, які не є окремими комісійними операціями, а нерозривно пов'язані із виконанням обов'язків щодо надання кредиту, покладених на банк умовами кредитного договору. Крім того, позивач вказував на те, що розмір комісії за продовження дії договору, який є складовою частиною ціни договору, жодним чином не був передбачений умовами основного кредитного договору, додатковими угодами не вносилися зміни в частині можливості сплати позичальником такої комісії та порядку її сплати. При цьому, позивач зауважував, що дії з продовження строку дії договору не є посередницькою послугою банку, а отже він не мав права вимагати від позивача сплати послуг за додаткові агентські дії, які фактично не проводилися.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/28502/15 та призначено її до розгляду на 18.11.2015 р.

17.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення щодо існування судових спорів між сторонами.

У судовому засіданні 18.11.2015 р. суд в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) оголосив перерву до 08.12.2015 р.

08.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. у справі № 910/11673/15.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. суд в порядку ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 22.12.2015 р.

22.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, згідно з якою він просив застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання відповідача зарахувати грошові кошти в рахунок погашення основної заборгованості позивача у період фактичного їх надходження до банку, у черговості, встановленій умовами договору за винятком черги, що стосується комісійних платежів, отримані на виконання пункту 1.5. договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 5 від 19 липня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 6 від 01 жовтня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 4 додаткової угоди № 7 від 27 січня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 4 додаткової угоди № 8 від 05 червня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 9 від 27 жовтня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року.

Вказана заява мотивована тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. у справі № 910/11673/15 було визнано недійсними відповідні положення договору про надання кредитної лінії та додаткових угод до нього.

У судовому засіданні 22.12.2015 р. суд відмовив позивачу у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмету позову з огляду на її подання після початку розгляду спору по суті.

Також, в судовому засіданні 22.12.2015 р. від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі в порядку п. п. 1-1, 2 ст. 80 ГПК України.

Розгляд вказаного клопотання суд вирішив відкласти до встановлення фактичних обставин справи.

Крім того, від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. в порядку ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та в судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2016 р.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. суд, оцінюючи надані до матеріалів справи докази та розглядаючи клопотання відповідача про припинення провадження у справі, дійшов висновку про необхідність припинити провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Так, судом враховано, що як на тому наголошено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Предмет спору - це об'єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку предметом спору є зокрема вимоги позивача до відповідача про визнання недійсними пункту 1.5. договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, додатку № 2 до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 5 від 19 липня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 6 від 01 жовтня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 4 додаткової угоди № 7 від 27 січня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 4 додаткової угоди № 8 від 05 червня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, пункту 3 додаткової угоди № 9 від 27 жовтня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. у справі № 910/11673/15 було вирішено: визнати недійсним з моменту вчинення пункт 1.5. договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення додаток № 2 до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки. буд.15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 5 від 19 липня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська. буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 6 від 01 жовтня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення пункт 4 додаткової угоди № 7 від 27 січня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення пункт 4 додаткової угоди № 8 від 05 червня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ); визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 9 від 27 жовтня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (Адреса: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Приймаючи вказану постанову, апеляційний суд виходив з того, що директор позивача перевищив свої повноваження при укладенні оспорюваного договору в частині взяття на ТОВ «Вердикт Фінанс» обов'язку щодо сплати комісійних платежів та обізнаність ПАТ «Енергобанк» із наявними обмеженнями повноважень такої особи, що є підставою для визнання недійсними положень оскаржуваного договору та додаткових угод до нього, які є його невід'ємними частинами, якими передбачено сплату комісійних платежів (п. 1.5. Договору, п. 3 додаткової угоди № 5 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 6 до Договору, п. 4 додаткової угоди № 7 до Договору, п. 4 додаткової угоди № 8 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 9 до Договору).

З наведеного вбачається, що наразі предмет спору у даній справі припинив своє існування.

В силу приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо між сторонами відсутній предмет спору.

При цьому, суд бере до уваги, що підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України немає, оскільки такі процесуальні дії можливі за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет, прийняте і з тих же підстав, проте як у справі № 910/28502/15 позивач звернувся з аналогічними позовними вимогами з інших підстав, ніж у справі № 910/11673/15.

З урахуванням зазначеного клопотання відповідача про припинення провадження у справі підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. 49, п. п. 1-1, 4 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/28502/15 припинити.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, місто Київ, вулиця Вікентія Хвойки, будинок 15/15; ) зі спеціального фонду Державного бюджету України 8 526 (вісім тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 223 від 19.10.2015 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/28502/15.

3. Видати наказ.

4. Ухвалу про припинення провадження може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя В.С. Ломака