РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №910/23828/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп.

Представники:

від Позивача: Пріцак І.Є. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Антощук Е.І. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 29.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №211/Ю, відповідно до умов якого Банк за наявності вільних грошових коштів надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі неповновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 54 893 грн. 00 коп. на придбання сільськогосподарської техніки, строком до 28 серпня 2016 року зі сплатою 21% річних. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Кредитного договору, проте Відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 28.08.2015 року у Відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 28 051 грн. 47 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами - 1 028 грн. 72 коп., сума заборгованості по сплаті пені - 1 573 грн. 36 коп., сума заборгованості за штрафами - 168 грн. 61 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» заборгованість у розмірі 30 822 грн. 18 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 року (суддя Балац С.В.) на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 року у справі №910/23423/15 скасовано, справу №910/23828/15 направлено до Господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/23828/15, у зв'язку з відпусткою судді Балаца С.В.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/23828/15 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/23828/15, судове засідання призначено на 09.12.2015 р.

09.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

09.12.2015 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати належним чином засвідчену копію повного тексту Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 28 051,18 грн. за Кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2015 року відкладено розгляд справи на 24.12.2015 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

24.12.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви та подав документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими частково заперечив проти задоволення позовних вимог та подав відзив на позовну заяву і документи для долучення до матеріалів справи.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг";

2) Відповідача надати власний розрахунок заборгованості за весь період.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року відкладено розгляд справи на 14.01.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

14.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на заперечення Відповідача.

В судовому засіданні 14 січня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14 січня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

29.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №211/Ю, відповідно до умов якого Банк за наявності вільних грошових коштів надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі неповновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 54 893 грн. 00 коп. на придбання сільськогосподарської техніки, строком до 28 серпня 2016 року зі сплатою 21% річних.

Відповідно до п.4.2 Договору Позичальник щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок №3103 суму процентів за користування кредитом у відповідності до Договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Згідно з п.5.3 Договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі, зокрема, непогашення Позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців, недотримання Позичальником умов цього Договору, виникнення у Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями за іншими кредитними договорами, укладеними з Банком.

При порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) Банк має право вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом. (п.5.10 Договору)

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування кредиту Банк сплачує Позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно перерахованого кредиту.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав умови Кредитного договору, проте Відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 28.08.2015 року у Відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором в розмірі 30 822 грн. 18 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 28 051 грн. 47 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами - 1 028 грн. 72 коп., сума заборгованості по сплаті пені - 1 573 грн. 36 коп., сума заборгованості за штрафами - 168 грн. 61 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» заборгованість у розмірі 30 822 грн. 18 коп.

20.07.2015 року Позивачем направлена на адресу Відповідача вимога №3875 про сплату заборгованості за кредитним договором, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21.07.2015 р. та рекомендованим повідомленням про вручення 28.07.2015 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача, проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року та додаткових угод до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року Позивачем видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» грошові кошти у розмірі 53 183 грн. 97 коп., що підтверджується меморіальним ордером №260_3 від 01.10.2013 року та детальним розрахунком заборгованості станом на 28.08.2015 р., наданим Позивачем.

Судом встановлено, що за Кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» утворилась заборгованість за основним боргом - 28 051 грн. 49 коп. та заборгованість за нарахованими процентами - 1 028 грн. 72 коп.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» Публічному акціонерному товариству «Український Бізнес Банк» грошових коштів за Кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 року та не надано доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року, не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 28 051 грн. 49 коп. та не сплатив проценти за користування такими кредитними коштами, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо порушення Позивачем порядку розподілу сплачених грошових коштів, перерахованих за платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу: «сплата % за кредитним договором», з огляду на наступне.

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно з п.4.7 Договору Позичальник зобов'язується кошти у погашення заборгованості у першу чергу направляти для сплати процентів та комісій за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється для погашення основної суми кредиту.

Відповідно до п.4.5 Договору Позичальник зобов'язується погашати наданий Банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у Додатку №1, який є невід'ємною частиною цього Договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок №73103 з призначенням платежу: «погашення заборгованості за кредитним договором №211/Ю від 29.08.2013 р. без ПДВ».

Таким чином, Суд приходить до висновку, що умови спірного Договору, викладені у п.4.5 Кредитного договору №211/Ю від 29.08.2013 року, жодних чином не порушують права Відповідача на використання його власних грошових коштів на власний розсуд. Крім того, умови пункту 4.7 Договору містять черговість погашення вимог кредитора аналогічні статті 534 Цивільного кодексу України, а тому дії Позивача щодо розподілу платежів за спірним договором не порушують права Позичальника.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» суми заборгованості за основним боргом у розмірі 28 051 грн. 49 коп. та суми заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1 028 грн. 72 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за простроченим основним боргом за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 1 437 грн. 53 коп. та пеню за простроченими процентами за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 135 грн. 83 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

При порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) Банк має право вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом. (п.5.10 Договору)

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування кредиту Банк сплачує Позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно перерахованого кредиту.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за простроченим основним боргом за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 1 437 грн. 53 коп. та пеня за простроченими процентами за загальний період прострочення з 28.02.2015 р. по 27.08.2015 р. у розмірі 135 грн. 83 коп.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.5.4 Договору у розмірі 168 грн. 61 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 5.4 Договору у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п.4.5 цього Договору, Банк має право вимагати від Позичальника сплатити штраф у розмірі 2,00% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 168 грн. 61 коп. з урахуванням правової позиції Верховного Суду України щодо застосування до Відповідача одночасно штрафу та пені. При цьому, Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на постанову Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, оскільки вона регулює цивільно-правову відповідальність Позичальника - фізичної особи.

Крім того, Судом розглянуті та відхилені інші доводи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, як необґрунтовані та такі, що спростовуються вищенаведеними та оціненими судом доказами.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» підлягає сума заборгованості за основним боргом у розмірі 28 051 грн. 49 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1 028 грн. 72 коп., пеня за простроченим основним боргом у розмірі 1 437 грн. 53 коп., пеня за простроченими процентами у розмірі 135 грн. 83 коп., штраф у розмірі 168 грн. 61 коп.

Судовий збір за позовом у відповідності до п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", підлягає стягненню в доход Державного бюджету України, оскільки станом на день звернення до суду з вказаною позовною заявою Позивач був звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПРЕДСЛАВИНСЬКА, будинок 13, офіс 211, Ідентифікаційний код юридичної особи 38291386) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, Донецька обл., місто Донецьк, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 125, Ідентифікаційний код юридичної особи 19388768) заборгованість у розмірі 30 822 (тридцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 18 (вісімнадцять) коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом у розмірі 28 051 грн. 49 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1 028 грн. 72 коп., пеня за простроченим основним боргом у розмірі 1 437 грн. 53 коп., пеня за простроченими процентами у розмірі 135 грн. 83 коп., штраф у розмірі 168 грн. 61 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПРЕДСЛАВИНСЬКА, будинок 13, офіс 211, Ідентифікаційний код юридичної особи 38291386) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 18 січня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин