РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016№910/28649/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/28649/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі його регіональної філії «Одеська залізниця», м. Одеса,

до Антимонопольного комітету України, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», м. Миколаїв,

про визнання недійсними пунктів 2 та 3 рішення від 22.09.2015 №484-р,

за участю представників:

позивача - Нікогосяна О.С. (довіреність 26.11.2015 б/н);

відповідача - Волосович С.К. (довіреність від 25.05.2015 №300-122/01-5448);

Харченко С.В. (довіреність від 25.05.2015 №300-122/01-5447);

третьої особи - Кравченка О.Б. (довіреність від 15.12.2014 №406).

Державне підприємство «Одеська залізниця» (далі - ДП «Одеська залізниця») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними пунктів 2 та 3 рішення Антимонопольного комітету України (далі - АМК) від 22.09.2015 №484-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №136-26.13/29-13/178-спр (далі - рішення №484-р).

Позов мотивовано, зокрема, тим, що:

- відповідач не довів факт вчинення ДП «Одеська залізниця» порушення, вказаного у пункті 2 рішення № 484-р;

- оскаржуване рішення прийняте відповідачем з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи;

- позивач не порушував вимог антимонопольного законодавства, що виключає законні підстави застосовувати до позивача визначену АМК відповідальність згідно з рішенням № 484-р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.2015 порушено провадження у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - Товариство) 30.11.2015 подало суду заяву про вступ у справу як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, мотивовану тим, що рішення №484-р було винесено за наслідками розгляду заяви Товариства від 09.07.2012 №7502/01-27 щодо дій ДП «Одеська залізниця» у вигляді необґрунтованої затримки вагонів, що направлялися на адресу Товариства та нав'язування послуг з користування та зберігання вагонів; рішенням №484-р були встановлені певні юридичні факти, які відповідно до приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) надають можливість відшкодувати шкоду, завдану Товариству ДП «Одеська залізниця»; за таких обставин рішення з даної справи може вплинути на права та законні інтереси Товариства.

АМК 14.12.2015 подало суду відзив на позовну заяву, у якому вказало таке:

- у повідомленні ДП «Одеська залізниця» про затримку вагонів у складі поїзда №024 від 18.10.2010 №10 зазначено, що затримання вказаного поїзда відбулося через неприйняття його вантажовласником (Товариство) і неможливістю приймання їх станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці), про що складено акта від 24.10.2010 № 480; при цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили відмову Товариства своєчасно приймати належні йому вантажі, що перевозилися вагонами у складі поїзда №024 та про неможливість прийняття зазначеного поїзда вказаною станцією;

- твердження позивача про відсутність в його діях зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки ним не здійснювалося стягнення коштів за послуги з користування і зберігання вагонів у складі поїздів №№024,069 внаслідок необґрунтованої їх затримки у жовтні 2010 року - є необґрунтованими, так як для такої кваліфікації дій суб'єкта господарювання достатнім є лише встановлення самого факту вчинення дій, визначених частиною другою статті 13 Закону;

- враховуючи, що затримання поїздів №№024, 064 відбулося з причин залізниці (у зв'язку з технічною неможливістю приймання їх станцією призначення), а не з причин, що залежать від вантажовласника, підстав для нарахування та стягнення плати за нав'язані Товариству послуги з користування і зберігання вагонів у складі цих поїздів у ДП «Одеська залізниця» не було.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство.

04.01.2016 позивач подав суду клопотання про призначення судової залізнично-технологічної експертизи.

Суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Так, в клопотанні про призначення судової залізнично-технологічної експертизи позивач просив суд поставити на вирішення судовому експерту такі питання:

«Чи мала залізниця технологічну можливість здійснити приймання, обробку вагонів у складі поїздів №№ 024, 069 на станції Миколаїв-Вантажний та їх подальше подавання на під'їзну колію ТОВ СП «Нібулон» у період з 18.10.2010 по 27.10.2010 із додержанням вимог і нормативів, встановлених Техніко-розпорядчим актом станції Миколаїв-Вантажний, за наявності (з урахуванням) фактичного обсягу приймання, обробки та подачі на під'їзну колію ТОВ СП «Нібулон» інших вагонів, що прибули на станцію Миколаїв-Вантажний у період з 16.10.2010 по 27.10.2010, інформація про який наведена в таблиці на сторінці 4 рішення Антимонопольного комітету України від 22.09.2015 № 484-р?»;

«Чи вплинуло (могло вплинути) на кількість вивантажених у період з 18.10.2010 по 27.10.2010 на під'їзній колії ТОВ СП «Нібулон» вагонів «кидання» на станції Котляреве поїзду № 024 18.10.2010 і поїзду № 069 24.10.2010 з урахуванням фактичної кількості вивантажених вагонів на зазначеній колії у зазначений період та щоденного залишку невивантажених вагонів на під'їзній колії ТОВ СП «Нібулон» у кількості, зазначених в таблиці на сторінці 4 рішення Антимонопольного комітету України від 22.09.2015 № 484-р?»;

«Чи вплинула кількість вагонів, що вивантажувалася ТОВ СП «Нібулон» та час їх простою на під'їзній колії у період з 18.10.2010 по 27.10.2010 на кількість вагонів, накопичених на коліях станції Миколаїв-Вантажний та підходах до неї в очікуванні вивантаження?».

Відповідно до частини першої 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Вказані питання не потребують спеціальних знань та підлягають вирішенню в процесі судового розгляду спору по суті на основі наявних у справі доказів.

Крім того, позивач не був позбавлений права провести експертизу під час розгляду АМК справи №136-26.13/29-13/178-спр, надавши відповідний висновок відповідачу до прийняття рішення № 484-р.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, призначення судової експертизи в даній справі з визначеними позивачем питаннями, є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

13.01.2016 третя особа подала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала таке:

- оскаржуване рішення АМК прийняте з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а також з повним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи;

- під час розгляду справи №136-26.13/29-13 відповідачем були встановлені, зокрема, такі факти: 12.10.2009 Товариством і ДП «Одеська залізниця» було укладено договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії №ДН-4/98 (далі - Договір від 12.10.2009); 08.06.2010 третьою особою та товариством з обмеженою відповідальністю «Нікотек» (далі - ТОВ «Нікотек») було укладено договір експедирування №Ник 2010-7; 18.10.2010 на станції Котляреве Одеської залізниці було затримано поїзд №024 (51 вагон) через неприйняття його вантажовласником (Товариством) і неможливістю приймання станцією призначення; 24.10.2010 позивачем на станції Котляреве Одеської залізниці було затримано поїзд №069 (40 вагонів) через неприйняття його вантажовласником (Товариством) і неможливістю приймання станцією призначення; ДП «Одеська залізниця» вимагала у Товариства та ТОВ «Нікотек» сплати коштів за штучно створені послуги користування та зберігання вагонів; третя особа не відмовлялася від приймання належних їй вантажів, що перевозилися вагонами у складі, зокрема, поїздів №№024, 069; підстав для затримки залізницею поїздів по станції Миколаїв та станції Котлярево не було, платежі нараховані відповідачем невірно, в порушення пункту 18.4 Договору; в період затримки ДП «Одеська залізниця» поїздів №№024, 069 добова переробна спроможність Товариством виконувалася;

- встановлені відповідачем факти не спростовуються доводами, які вказані ДП «Одеська залізниця» у позовній заяві.

14.01.2016 представник позивача подав суду клопотання про заміну позивача правонаступником, з огляду на те, що 01.12.2015 ДП «Одеська залізниця» припинило здійснення господарської діяльності і одночасно розпочало здійснення господарської діяльності публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», яке є правонаступником державного підприємства «Одеська залізниця», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.12.2015, поданого суду разом з клопотанням.

Представники відповідача не заперечили щодо задоволення клопотання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2016 замінено позивача - ДП «Одеська залізниця» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі його регіональної філії «Одеська залізниця».

У судовому засіданні 14.01.2016 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 14.01.2016 надали пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У частині першій статті 48 Закону зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 484-р:

- визнано, що ДП «Одеська залізниця» разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту у складі Державної адміністрації залізничного транспорту України протягом 2010 року займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування (пункту 1);

- визнано дії позивача, які полягають у безпідставному нав'язуванні платних послуг користування і зберігання вагонів у складі поїздів № 024, № 069, які перевозили належні Товариству вантажі, та стягненні коштів за ці послуги, внаслідок необґрунтованої затримки у жовтні 2010 року вагонів у складі зазначених поїздів, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів (зокрема Товариства), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування (пункт 2);

- за наведене у пункті 2 порушення на ДП «Одеська залізниця» накладено штраф у сумі 652 197 грн. (пункт 3).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення № 484-р в межах зазначеного строку (09.11.2015 до суду надійшла позовна заява, надіслана позивачем 04.11.2015), оскільки рішення № 484-р прийнято 22.09.2015, а отримано позивачем 06.10.2015.

Частиною першою статті 59 Закону визначено підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з частиною другою наведеної статті Закону порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Позивач просив суд визнати недійсним рішення № 484-р, посилаючись на таке:

- ДП «Одеська залізниця» не зловживало монопольним становищем у вигляді безпідставного нав'язування послуг користування та зберігання вагонів, що направлялися на адресу Товариства, внаслідок їх необґрунтованого затримання;

- саме по собі затримання вагонів залізницею на підходах до станції у зв'язку з технологічною неможливістю їх прийняття (або будь-якою іншою суб'єктивною або об'єктивною причиною) не є порушенням ні чинного законодавства України, ані умов договору перевезення вантажів, у разі якщо зазначене затримання не призвело до порушення термінів доставки вантажів;

- АМК не встановлено у рішенні № 484-р, що дії позивача мають ознаки дій, які кваліфікуються як зловживання монопольним становищем, та є ущемлення або можливість ущемлення інтересів споживачів внаслідок таких дій;

- позивач не отримував будь-які кошти у вигляді суми зборів за користування вагонами і зберігання вантажів за час затримки поїздів №№ 024, 069;

- оскільки стягнення коштів за послуги «з користування і зберігання вагонів у складі поїздів №№ 024, 069» внаслідок необґрунтованої затримки у жовтні 2010 року вагонів у складі зазначених поїздів ДП «Одеська залізниця» не здійснювалось, то зловживання позивачем своїм монопольним становищем у вигляді здійснення вказаних дій не було;

- затримка поїздів №№ 024, 069 мала місце не з метою надати (нав'язати) послуги «з користування і зберігання вагонами», а з метою недопущення зупинки роботи станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці;

- оформлення позивачем документів (актів про затримку вагонів форми ГУ-23а від 18.10.2010 №№10-16 та від 24.10.2010 №№ 17-24) та зазначення (нарахування) збору за користування вагонами в накопичувальних картках за час затримки поїздів не є діями, які стали причиною затримки поїздів №№024,069, а є об'єктивним нормативно обумовленими наслідками затримки вагонів;

- зазначені дії позивача не є «нав'язуванням» послуг, а є діями, обумовленими вимогами чинного законодавства України, направленими на можливий подальший захист залізницею своїх майнових інтересів;

- ДП «Одеська залізниця» не надає послуги зберігання вагонів у складі поїздів;

- причиною затримки вагонів стало те, що Товариство не виконувало добової переробної спроможності під'їзної колії у періоди з 16.10.2010 по 21.10.2010;

- таким чином, затримка зазначених у оскаржуваному рішенні поїздів була викликана можливим настанням технологічної неможливості станції приймання вагонів у разі незастосування таких заходів. Тобто затримка поїздів була обґрунтована, а причини, які призвели до можливості настання технологічної неспроможності станції приймати вагони, залежать від третьої особи та полягають у постійному невиконанні Товариством добової переробної спроможності із одночасним збільшенням добового залишку невивантажених вагонів на під'їзній колії;

- у свою чергу, АМК, зробивши висновок про необґрунтованість затримки поїздів № № 024, 069, безпідставно не взяв до уваги доводи позивача та не навів у рішенні № 484-р мотивів їх відхилення;

- 24.10.2010 позивачем було затримано на станції Котляреве Одеської залізниці поїзд № 069 (40 вагонів), що прямував на адресу ТОВ «Нікотек»;

- Товариство не є стороною договору перевезення вантажів, укладеного з ТОВ «Нікотек» та предметом якого є перевезення вантажів поїздом № 069. Третя особа не виступала ні отримувачем, ані відправником вказаних вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою від 03.11.2010 № 03112231, повідомленням про затримку вагонів від 24.10.2010 № 11. При цьому, ТОВ «Нікотек» не є стороною Договору від 12.10.2009. Отже, позивач не мав юридичного обов'язку, передбаченого чинним законодавством України або такого, що витікає з його договірних зобов'язань, для подачі вагонів, які прямували на адресу ТОВ «Нікотек», на під'їзну колію Товариства;

- таким чином, дії позивача не можуть бути кваліфіковані як дії, передбачені частиною першою статті 13 та пункту 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування.

Доводи позивача є необґрунтованими, виходячи з такого.

Частиною першою статті 13 Закону встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 2 статті 50 Закону передбачено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (із змінами і доповненнями) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється правилами.

Відповідно до пунктів 12-13 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі - Правила), загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

АМК за поданням першого управління досліджень і розслідувань про попередні висновки від 16.09.2014 № 136-26.13/29-13/178-спр було розглянуто матеріали справу №136-26.13/29-13, у ході розгляду якої АМК було встановлено таке:

- у повідомленні від 18.10.2010 № 10 позивача про затримку вагонів у складі поїзда № 024 зазначено, що затримання вказаного поїзда відбулося через неприйняття його вантажовласником (Товариством) і неможливістю приймання їх станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці), про що складено акт;

- разом з тим, ДП «Одеська залізниця» складено акт загальної форми ГУ-23 від 24.10.2010 № 480, в якому зазначено те, що з 18.10.2010 по 24.10.2010 затримано 51 вагон у складі поїзда № 024 на станції Котляреве Одеської залізниці з причин неприйняття вантажоодержувачем Товариством. Представник третьої особи вказаний акт підписав із зауваженнями такого змісту: «з даними розрахунками не згодні з причини порушення умов Договору № ДН-4/98 (6434) від 18.11.09 та листів ТОВ СП «НІБУЛОН» № 18/35 від 18.10.2010, № 19/35 від 19.10.2010, № 12431/02-35 від 22.10.2010.»;

- згідно з відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 та накопичувальною карткою форми ФДУ-92 від 27.10.2010 № 27102173 позивачем були нараховані Товариству платежі за користування вагонами і збір за зберігання вантажів у складі, зокрема поїзда № 024 у сумі 193 588,20 грн (без ПДВ).

Пунктом 8 Правил встановлено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Пунктом 16 Правил передбачено причини, у зв'язку з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, зокрема:

якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Отже, чинним законодавством України визначено, що при затримці залізницею вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, нараховується плата за користування вагонами.

Позивач не подав документального підтвердження того, що Товариство відмовлялося своєчасно приймати належні йому вантажі, що перевозилися вагонами у складі поїзда № 024, та про неможливість прийняття зазначеного поїзда станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці).

У свою чергу, з моменту затримки 18.10.2015 третя особа неодноразово зверталася (листи від 18.10.2010 № 18/35 та від 19.10.2010 № 19/35) до начальника Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці з проханням подати затриманий поїзд № 024 для його подальшого вивантаження на перевантажувальному терміналі Товариства, зазначивши про готовність терміналу до прийняття та вивантаження вагонів.

Що ж до тверджень позивача про відсутність зловживання монопольним становищем у звязку з тим, що ДП «Одеська залізниця» не здійснювало стягнення коштів, то слід вказати таке.

Відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону) або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону).

Крім того, ДП «Одеська залізниця» у листі від 26.10.2010 № 581, адресованому директору Товариства, зазначило, таке: «Для здійснення передачі вагонів з вантажем кукурудза, які прибули в адресу TOB «Нікотек» на термінал ТОВ СП «НІБУЛОН» для подальшого їх вивантаження, прошу Вас надати Ваш гарантійний лист з зобов 'язаннями сплати «кинутих» поїздів:... 4151 20 4156, ... 4151 24 4152, та гарантійний лист ТОВ «НІКОТЕК» з зобов'язаннями сплати необхідних платежів, а саме за користування та зберігання вагонів, які прибули в їх адресу».

Разом з тим, у листі від 29.10.2010 № 588 ДП «Одеська залізниця» повідомила ТОВ «Нікотек» про таке: «...для подачи задержанного состава (индекс 4151 69 4152, 40 вагонов, груз - кукуруза) со станции Котлярово на станцию Николаев-Грузовой для дальнейшей выгрузки Вам необходимо оплатить причитающиеся железной дороге платежи 70408,00 грн без уч. НДС (накопительная карточка № 28100040 от 28.10.2010г. плата за пользование вагонами и сбор за хранение груза в вагонах в брошенном составе по станции Котлярово с 24.10.2010г. 17 часов 55 минут по 28.10.2010г. 15 часов 00 минут), а также предоставить гарантийное письмо на оплату дополнительных сборов с 28.10.10 15-00 до момента передачи вагонов после вигрузки».

Позивач 02.11.2010 подав затримані у складі поїзда № 069 вагони, вантажі в яких належали третій особі, для вивантаження на її перевантажувальному терміналі, після надання Товариством (лист від 27.10.2010 № 12791/12-30) та ТОВ «Нікотек» (лист від 02.11.2010 № 0211/14) начальнику станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці відповідної згоди на сплату коштів за послуги з користування вагонами і збір за зберігання вантажів у складі поїзда № 069.

Товариство повідомило АМК та підтвердило при розгляді даного спору, що лише під загрозою подальшого неподання вказаних вагонів, що призвело б до зриву виконання зовнішньоекономічних (експортних) контрактів і спричинення збитків у значно більшому розмірі, ДП «Одеська залізниця» змусило експедитора (ТОВ «Нікотек») сплатити безпідставно нараховані за накопичувальною карткою від 03.11.2010 № 03112231 грошові кошти у сумі 121 448 грн. за начебто надані послуги з користування та збереження вагонів і тільки після їх сплати лише 02.11.2010 подало вагони.

Таким чином, безпідставні вимоги позивача щодо стягнення коштів за штучно створені послуги користування і зберігання вагонів, внаслідок необгрунтованої затримки вагонів у складі поїздів №№ 024, 069, призвели до ущемлення інтересів Товариства та були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування.

Слід зазначити, що в умовах конкуренції такі дії позивача могли б призвести до відмови споживачів від послуг ДП «Одеська залізниця» та отримання таких послуг з перевезення вантажів від інших суб'єктів господарювання.

Разом з тим, відповідно до пункту 8 Правил у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з пунктом 9 Правил про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Пунктом 10 Правил визначено, що облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Позивачем було затримано 18.10.2010 на станції Котляреве Одеської залізниці поїзд № 024 (51 вагон), що перевозив належні Товариству вантажі, та 24.10.2010 - поїзд № 069 (40 вагонів), що прямував на адресу TOB «Нікотек» та перевозив належні третій особі вантажі.

Факти затримки підтверджуються повідомленнями позивача про затримку вагонів у складі зазначених поїздів від 18.10.2010 № 10 та від 24.10.2010 № 11, в яких зазначено, що затримання вказаних поїздів відбулося через неприйняття їх вантажовласником (Товариство та ТОВ «Нікотек») і неможливість приймання їх станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці).

ДП «Одеська залізниця» було оформлено такі документи: акт загальної форми ГУ-23 від 24.10.2010 № 480, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 та накопичувальні картки форми ФДУ-92 від 27.10.2010 № 27102173, на підставі яких позивач нарахував третій особі платежі за користування вагонами і збір за зберігання вантажів у складі поїзда № 024 за період затримки з 18.10.2010 по 24.10.2010 у сумі 193 588,20 грн (без ПДВ), а також ТОВ «Нікотек» - плату за користування вагонами і збір за зберігання вантажів у складі поїзда № 069 за період затримки з 24.10.2010 по 02.11.2010 у сумі 121 448 грн (без ПДВ), згідно з накопичувальною карткою форми ФДУ- 92 від 03.11.2010 № 03112231.

АМК було встановлено, що затримання поїздів №№ 024, 069 відбулося у зв'язку з технічною неможливість приймання їх станцією призначення, а не з причин, що залежать від вантажовласника.

Отже, підстав для нарахування та стягнення плати за нав'язані таким чином Товариству послуги з користування і зберігання вагонів у складі цих поїздів у позивача не було.

Твердження позивача про те, що третя особа не виконувала добової переробної спроможності під'їзної колії у період з 16.10.2010 по 21.10.2010 із одночасним збільшенням добового залишку невивантажених вагонів на власній під'їзній колії, є безпідставними з огляду на таке.

15.06.2009 позивачем і третьою особою було укладено договір № 1606/ЗОУ-1438072 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі - Договір), предметом якого є надання ДП «Одеська залізниця» послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 2.2 Договору ДП «Одеська залізниця» зобов'язується приймати до перевезення вантажі вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Також, Товариством і ДП «Одеська залізниця» було укладено Договір від 12.10.2009, у пункті 6 якого сторони узгодили, що вагони для під'їзної колії подаються локомотивом позивача на колію № 11 станції Миколаїв-Вантажний. При цьому подача вагонів на перевантажувальний термінал третьої особи з будь-якої іншої колії станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці не передбачена.

Пунктом 18.4 Договору від 12.10.2009 сторони узгодили, що ДП «Одеська залізниця» має право затримати поїзди на підходах до станції Миколаїв-Вантажний, у разі не приймання вагонів Товариством, при наявності на 17 год. 00 хв. на коліях станції призначення вагонів у кількості не менше добової переробної спроможності вантажних фронтів. Вагони, що з вини третьої особи простоюють на підходах до станції призначення в затриманих поїздах в очікуванні подачі під вивантаження, незалежно від виконання переробної спроможності, оформлюються актами про затримку вагонів ф.ГУ23а, з покладанням на Товариство відповідальності за користування вагонами та зберігання вантажів у вагонах до моменту закінчення затримки згідно зі Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом (Тарифного керівництва № 1), Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087.

Добова переробна спроможність вантажних фронтів з урахуванням часу на технологічні операції становить 75 вагонів на добу (пункт 11 Договіру від 12.10.2009).

Отже, позивач може затримати поїзди на підходах до станції у разі не приймання вагонів третьою особою, а саме при наявності на 17 год. 00 хв. на коліях станції призначення вагонів у кількості не менше добової переробної спроможності вантажних фронтів, а не при невиконанні ним переробної спроможності 75 вагонів на добу.

З таблиці на сторінці 9 рішення № 484-р, складеній на підставі довідки про переробну спроможність Товариства у жовтні 2010 року за підписом начальника станції Миколаїв-Вантажний від 06.11.2014, залишок невивантажених вагонів на 17 год. 00 хв. на коліях станції за період з 17.10.2010 по 24.10.2010 не перевищував 75 вагонів, як того вимагав пункт 18.4. Договору від 12.10.2009.

Крім того, у протоколі оперативної наради при начальнику Херсонської дирекції залізничних перевезень від 28.01.2011 № ДН-3612 вказано, що станом на 17 год. 00 хв. 17.10.2010 на коліях станції Миколаїв-Вантажний для Товариства знаходилося 72 вагони, 18.10.2010 - 37 вагонів, 19.10.2010 - 4 вагони, 20.10.2010 - 47 вагонів, 21.10.2010 - 51 вагон, 22.10.2010 - 43 вагони, 23.10.2010 - 34 вагони, 24.10.2010 - 38 вагонів.

Також, у протоколі зазначено, що: «...підстав для «кидання» поїздів по ст. Миколаїв та ст. Котлярово у залізниці не було, платежі нараховані не вірно, в порушення п. 18.4 договору».

З огляду на викладене, твердження позивача про те, що неподання вагонів сталося з вини третьої особи, а саме через постійне невиконання нею добової переробної спроможності документально не підтверджено та спростовано матеріалами справи.

Під впливом об'єктивних обставин Товариством було прийняте рішення про зміну місця вивантаження вантажу без зміни станції призначення (станція Миколаїв- Вантажний Одеської залізниці), тобто передбачалося змінити лише під'їзну колію, на яку подаватимуться вагони, адресовані ТОВ «Нікотек» для подальшого розвантаження.

Третя особа листами від 19.10.2010 № 12332/02-30 та від 20.10.2010 № 12359/02-30 звернулася до начальників станції Миколаїв-Вантажний та Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці з підтвердженням згоди на приймання та проханням дозволити подачу 113 вагонів, що знаходяться на шляху прямування та надходитимуть на адресу ТОВ «Нікотек», на під'їзну колію перевантажувального терміналу Товариства.

ТОВ «Нікотек» листом від 19.10.2010 № 652 з аналогічним проханням звернулося до начальника станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці.

Разом з тим, позивач 24.10.2010 затримав на станції Котляреве Одеської залізниці поїзд № 069 (40 вагонів), що прямував на адресу ТОВ «Нікотек» та перевозив належні Товариству вантажі. Факт затримки підтверджується повідомленням ДП «Одеська залізниця» від 24.10.2010 № 11, в якому зазначено, що затримання вагонів у складі зазначеного поїзда відбулося через неприйняття їх вантажовласником (ТОВ «Нікотек») і неможливість приймання їх станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці).

У свою чергу, Товариство листом від 25.10.2010 № 25/35 довело до відома начальника станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, що 25.10.2010 на 11 год. 00 хв. на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці відсутні вагони із зерном для третьої особи та звернулося з проханням подати на під'їзну колію № 11 вагони, що прибули на адресу ТОВ «Нікотек», для подальшого вивантаження на перевантажувальному терміналі Товариства.

Відповідно до пункту 14 Договору від 12.10.2009 вагони подаються іншим підприємствам за умови наявності згоди Товариства та начальника станції Миколаїв-Вантажний.

Таким чином, твердження позивача про те, що він не мав юридичного обов'язку для подачі вагонів, які прямували на адресу ТОВ «Нікотек», на під'їзну колію Товариства спростовується умовами Договору від 12.10.2009.

Отже, дії ДП «Одеська залізниця», є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування.

Господарським судом міста Києва взято до уваги приписи частини першої статті 33 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 32 ГПК України зазначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 41 Закону та пунктом 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5 (у редакції розпорядження АМК від 14.02.2011 № 84-р), встановлено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 названих Правил встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов'язань, передбачених статтею 48 Закону, у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Отже, з встановлених у даній справі обставин вбачається, що позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним рішення № 484-р у розумінні статті 59 Закону, натомість АМК підтверджено обставини, наведені в рішенні № 484-р, а тому зазначене рішення є законним і обґрунтованим.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя О. Марченко