РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016Справа № 910/26972/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 34 577 грн 25 коп.
Представники:
від позивача: Яковіщук Я.М. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.10.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" з вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги у розмірі 27 593 грн 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 650 грн 58 коп. та 3 % річних у розмірі 2 333 грн 52 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати фактично отриманих комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання) за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 27 593 грн 15 коп., Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 650 грн 58 коп. інфляційних втрат та 2 333 грн 52 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26972/15, розгляд справи призначено на 09.11.2015.

30.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 розгляд справи відкладено на 07.12.2015, у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконанням сторонами вимог ухвали суду.

25.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 07.12.2015, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 розгляд справи призначено на 11.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 виправлено описку у пункті 1 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 10.12.2015.

28.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 11.01.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

У судове засідання 11.01.2016 з'явився представник позивача, надав документи на виконання вимог суду та пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 11.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення № 34 1-го поверху (в літ. А), загальною площею 68,90 кв.м в будинку за номером АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 14.04.2003, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловою М.А., зареєстрованим в реєстрі за № 653 (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи).

11.06.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передає в тимчасове платне користування орендарю, а орендар приймає в оренду на строк до 27.02.2016 нежитлове приміщення № 34 1-го поверху (в літ. А), загальною площею 68,90 кв.м., що знаходить за адресою: АДРЕСА_2

Згідно з пунктом 8.1 договору оренди орендар сплачує наступні платежі: електроенергія, абонентська плата за телефон, міські, міжміські, міжнародні переговори, використання кабельного телебачення, охоронно-пожежну сигналізацію та комунальні платежі відповідно до квитанцій ЖЕКу.

Орендар оплачує послуги, зазначені у пунктів 8.1 договору оренди, шляхом передачі орендодавцю необхідної суми коштів, відповідно пред'явлених та заповнених квитанцій, або укладає і оплачує самостійно договори з обслуговуючими організаціями.

У відповідності до пунктів 1.1., 1.2. статуту Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012 № 610, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та, відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради.

Відповідно до пункту 2.2.1 статуту основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо-будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

Судом встановлено, що 14.11.2003 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської району міста Києва, яке перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", та Акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго", яка перейменована на Публічне акціонерне товариство "Київенерго", укладено договір № 32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді, в додатку № 6 якого вказано, що теплова енергія у гарячій воді постачається, зокрема, до приміщення, загальною площею 68,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Судом встановлено, що 20.04.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", яке змінило свої найменування на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської району міста Києва, яке перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", укладено договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.11.2014 у справі № 3-184гс14.

Відповідно до частини 1 статті 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом встановлено, що за період з 22.10.2010 по 31.10.2013 Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" фактично були надані комунальні послуги (опалення, гаряче та холодне водопостачання) Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (нежитлове приміщення № 34 1-го поверху (в літ. А), загальною площею 68,90 кв.м.) на загальну суму 38 125 грн 17 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями облікових карток Публічного акціонерного товариства "Київенерго" за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року та розшифровками рахунків абонента Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за період з вересня 2010 року по жовтень 2010 року, та на підставі чого позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату (знаходяться в матеріалах справи).

У відповідності до норм статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нормами частини 1-3 статті 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач в порушення норм чинного законодавства не виконав у повному обсязі зобов'язання з оплати фактично отриманих комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання) за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року, а саме відповідачем було здійснено лише часткову оплату послуг у розмірі 10 532 грн 02 коп., у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за фактично отримані комунальні послуги у розмірі 27 593 грн 15 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати комунальних послуг на суму 27 593 грн 15 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати фактично отриманих комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання) за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року та факту наявності заборгованості у розмірі 27 593 грн 15 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 27 593 грн 15 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань з оплати спожитих комунальних послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % у розмірі 2 333 грн 52 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4 650 грн 58 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання з оплати фактично отриманих комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання) за період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 333 грн 52 коп. 3 % річних та 4 650 грн 58 коп. інфляційних втрат, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04205, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8, ідентифікаційний код 31731838) заборгованість у розмірі 27 593 (двадцять сім тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 650 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят) грн 58 коп., 3 % річних у розмірі 2 333 (дві тисячі триста тридцять три) грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 14.01.2016

Суддя Н.Б. Плотницька