РІШЕННЯ

11 січня 2016 року Справа № 913/1237/15

Провадження №3/913/1237/15

За позовом Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 11 363 грн. 16 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Краєвська К.П.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність №4877 від 12.11.2014;

ОСОБА_4, довіреність №5670/1 від 28.12.2015;

від відповідача - не прибув;

в с т а н о в и в:

Суть спору: Сєвєродонецькою міською радою (далі - позивач) заявлено вимогу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) заборгованості за тимчасове користування місцем в розмірі 6444,93 грн., пені - 2507,70 грн., 3% річних - 29,76 грн. та інфляційні витрати - 2380,77 грн. відповідно до договору №410 від 17.07.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору №410 від 17.07.2012 позивачем на підставі рішення виконкому від 17.07.2012 №922, згідно порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Сєвєродонецьк, було надано відповідачу в тимчасове користування місце площею 7м кв. за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, район б. №4-а по вул. Вілєсова. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за тимчасове користування місцем у зв'язку з чим станом на 15.10.2015 виникла заборгованість по основному боргу в сумі 6444,93 грн.

Крім того, за порушення строків оплати за тимчасове користування місцем, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню - 2507,70 грн., 3% річних - 29,76 грн. та інфляційні витрати - 2380,77 грн.

Представником позивача у судовому засіданні було надано уточнену позовну заяву в якій зокрема зазначає про погашення відповідачем основної суми боргу у розмірі 6444,93 грн. та пені у розмірі 2507,70 грн., а також просить суд зменшити ціну позову до 2410,53 грн. (3% річних - 29,76 грн. та інфляційні витрати 2380,77 грн.)

Відповідно до пункту 3.11. Постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Згідно пункту 3.10 Постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Оскільки позивачем не зменшено позовні вимоги про стягнення основного боргу та пені, а взагалі виключено їх з прохальної частини, то ані як зменшення, ані як відмову від позову суд її розцінити не може, тому розглядає виходячи з первісно заявлених вимог.

Проте, суд враховує зазначене позивачем погашення відповідачем основної суми боргу у розмірі 6444,93 грн. та пені у розмірі 2507,70 грн.

Відповідач, участь представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце їх проведення.

Клопотанням б/н від 06.01.2016 відповідач просить суд розглянути позовну заяву без його участі у зв'язку з відсутністю фінансової можливості приїхати у м. Харків на розгляд справи. Крім того, відповідач просить суд врахувати те, що він у добровільному порядку сплатив згідно акту звірки від 04.11.2015 суму заборгованості в розмірі 6444,93 грн. та пеню в розмірі 2507,70 грн.

Відповідач також просить не застосовувати до нього штрафні санкції і стягнути судовий збір частково.

Відповідне клопотання прийнято судом до уваги.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судовому засіданні під час судового розгляду справи представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

17.07.2012 між сторонами було укладено договір №410 (далі - Договір) відповідно до п.1.1 якого відповідачу було надано в тимчасове користування місце площею 7м кв. за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, район б. №4-а по вул. Вілєсова. Зазначене місце передається для розташування окремого двобічного рекламного щита (а.с. 18-20).

Між сторонами було складено та підписано акт передачі-прийняття місця для розташування реклами від 17.07.2012 (а.с. 22).

Відповідно до п. 2.1 договору, договір укладено на 5 років строком до 18 квітня 2017 року включно.

Згідно п. 3.1 договору плата вноситься користувачем (відповідач) самостійно у грошовій формі та розмірі: 3974,88 грн. на рік. Плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 331,24 гривень не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Додатковою угодою №1 від 24.07.2012 сторони внесли зміни у п. 3.1 договору у зв'язку з чим п.3.1 було викладено в наступній редакції: плата з 24.07.2012 по 31.12.2012 включно вноситься в розмірі 165,62 гривень на місяць не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 23).

Станом на 15.10.2015 сума боргу відповідача перед позивачем становила 6444,93 грн.

На адресу відповідача направлялась претензія №3222 від 04.11.2015 про сплату заборгованості (а.с. 25). Але відповіді на неї позивач не отримав.

Відповідно до п. 3.3 договору у разі не внесення плати у термін, визначений цим договором, користувач зобов'язаний сплатити власнику місця пеню в розмірі, обчислювальному виходячи з подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України і діючої в період прострочення, відповідної суми простроченого зобов'язання за кожний календарний день прострочення. За цим договором строк нарахування пені та позовної давності щодо неї встановлюється та складає три роки.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у зв'язку з простроченням строку внесення платежів за період з 16.03.2013 по 15.10.2015 в розмірі 2507,70 грн.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 16.03.2013 по 15.10.2015 в сумі 29,76 грн. та інфляційні витрати за період квітень 2013 року по серпень 2015 року в сумі 2380,77 грн., що підтверджено відповідними розрахунками наявним у матеріалах справи.

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договору передав в тимчасове користування місце для розміщення зовнішньої реклами, а відповідач не здійснював оплату у встановлений строк у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 6444,93 грн., яка підтверджується матеріалами справи.

В ході судового розгляду справи відповідачем погашено основну заборгованість, що підтверджується квитанцією №53 від 06.01.2016 та не заперечується позивачем.

Таким чином, в частині сплаченої суми боргу в сумі 6444 грн. 93 коп. провадження у справі слід припинити на підставі пункту 11 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 3.3 договору у разі не внесення плати у термін, визначений цим договором, користувач зобов'язаний сплатити власнику місця пеню в розмірі, обчислювальному виходячи з подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України і діючої в період прострочення, відповідної суми простроченого зобов'язання за кожний календарний день прострочення. За цим договором строк нарахування пені та позовної давності щодо неї встановлюється та складає три роки.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок заявленої суми пені в розмірі 2507,70 грн., суд дійшов висновку, що позивачем дана сума нарахована вірно та заявлена обґрунтовано.

Проте, в ході судового розгляду справи відповідачем погашено нараховану позивачем пеню, що підтверджується квитанцією №55 від 06.01.2016 та не заперечується позивачем.

Таким чином, в частині сплаченої суми пені в розмірі 2507 грн. 70 коп. провадження у справі слід припинити на підставі пункту 11 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов'язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 29,76 та інфляційні витрати у сумі 2380,77 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених сум 3% річних та інфляційних витрат суд дійшов висновку, що позивачем 3% річних та інфляційні витрати нараховані вірно та є обґрунтовано заявленими, що підтверджено відповідним розрахунком позивача наявним в матеріалах справи.

Клопотанням від 06.01.2016 відповідач просить суд не застосовувати до нього штрафні санкції.

Суд звертає увагу на те, що інфляційні нарахування та 3% річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З приводу розподілу решти судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1,5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вже зазначалось вище, провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 6444,93 грн 00 коп. та пені в сумі 2507,70 підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином наразі існує необхідність повернення Сєвєродонецькій міській раді судового збору в сумі 959 грн 62 коп. відповідно до ухвали господарського суду Луганської області.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 93400, АДРЕСА_1 код НОМЕР_1, на користь Сєвєродонецької міської ради, 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 32, код 26204220, 3% річних в розмірі 29 грн. 76 коп. (двадцять дев'ять гривень 76 коп.), інфляційні витрати в розмірі 2380 грн. 77 коп. (дві тисячі триста вісімдесят гривень 77 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 258 грн. 38 коп. (двісті п'ятдесят вісім гривень 38 коп.), видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення боргу у сумі 6444 грн. 93 коп. (шість тисяч чотириста сорок чотири гривні 93 коп.) та пені у сумі 2507 грн. 70 коп. (дві тисячі пятсот сім гривень 70 коп.) провадження у справі припинити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.01.2016

Суддя А.В. Секірський