КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа№ 910/18081/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Петровська А.М. (довіреність № 03/2/304 від 12.05.2015 року);

від відповідача: Попічко Р.Р. (довіреність № Д-058/2014 від 28.02.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року

у справі №910/18081/15 (суддя С.А. Ковтун)

за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ

до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт", м. Київ

про стягнення 826 379,12 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про стягнення 826 379,12 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року по справі №910/18081/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/18081/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 16.12.2015 року.

15.12.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

16.12.2015 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів на підставі ст.ст. 4-3, 22, 32, 38 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.12.2015 року оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 20.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 20.01.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів та відмовлено у його задоволенні з мотивів необгрунтованості, а також зважаючи на те, що позивачем не доведено з яких підстав вказані документи не було витребувано у суді першої інстанції.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.11.2008 року відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (Банк/гарант) та державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (боржник/принципал) уклали договір №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії (далі - Договір гарантії) (а.с. 21-24).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору Банк за дорученням боржника забезпечує випуск банком, зареєстрованим у Таїланді (банк бенефіціара) гарантії виконання (гарантія) на суму 1176074,77 доларів США на користь Королівського ВМФ Таїланду (бенефіціар) для забезпечення укладення контракту № АРС 1/2008.

Згідно п. 1.2 Договору гарантії для забезпечення випуску гарантії Банком банефіціара гарант випускає контргарантію на корить банку Commerzbank AG Germany, Франкфурт-на-Майні, Німеччина (банк-кореспондент), та розміщує свої власні кошти в сумі 1176074,77 доларів США на рахунку покриття в банку-кореспонденті для забезпечення подальшого випуску гарантії банком бенефіціара на користь бенефіціара.

Надалі, між сторонами було укладено ряд договорів, якими внесено зміни до Договору гарантії: Договір від 07.05.2009 року, 08.12.2009 року, 16.02.2013 року, 13.08.2013 року, 24.12.2013 року, 18.06.2014 року, 28.02.2014 року, 30.10.2014 року.

Пунктом 1.4 Договору гарантії передбачено, що гарантія надається на строк до 28.02.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за гарантією; контргарантія надається на строк до 28.03.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за контргарантією; строк дії Договору гарантії до 11.04.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за договором.

У відповідності до п. 1.7 Договору гарантії принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контргарантії згідно з діючими тарифами гаранта, зокрема: комісійні за надання та обслуговування контргарантії на умовах покриття коштами клієнта - 0,2% від суми контргарантії, мін. 200 доларів США за квартал або його частину; комісійні за оформлення договору про забезпечення надання гарантії - 70,00 доларів США; інші комісійні згідно з тарифами гаранта.

У розділі 2 Договору гарантії сторони погодили обов'язки принципала, а саме:

- у разі виконання гарантом зобов'язання за контргарантією за рахунок власних коштів, вважається, що відбулося кредитування принципала, і він зобов'язаний сплачувати відсотки за платіж за контргарантією в розмірі 25% річних від сплаченої гарантом та невідшкодованої принципалом суми до моменту повного відшкодування на користь гаранта сум, сплачених останнім за контргарантією. Відсотки сплачуються щомісячно не пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (п. 2.1.8 Договору гарантії);

- принципал зобов'язується сплачувати комісію за надання послуги згідно з п. 1.7 цього договору протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта (щоквартально) у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати (п. 2.1.1 Договору гарантії);

- принципал зобов'язаний відшкодувати всі витрати інших банків, що виникли під час обслуговування гарантії протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта про сплату таких витрат (п. 2.1.3 Договору гарантії);

- в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у день підписання цього договору принципал зобов'язується надати гаранту платіжне доручення на переказ коштів в сумі 1176074,77 долари США з свого рахунку на рахунок покриття (п. 2.1.6 Договору гарантії);

- у разі отримання від гаранта повідомлення про надходження вимоги за контргарантією від банку бенефіціара, який отримав вимогу по гарантії від бенефіціара, протягом 2-ох банківських днів з дня отримання повідомлення від гаранта перерахувати гаранту списану з рахунку покриття суму (п. 2.1.7 Договору гарантії).

Пунктом 2.2.1 Договору гарантії передбачено, що гарант зобов'язується протягом двох банківських днів з дати підписання договору випустити контргарантію за умови виконання принципалом вимог, передбачених п. 2.1.6 договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем у повному обсязі виконано зобов'язання за договором №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2013 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (заставодержатель) та державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав №3/Г-З-2013/USE-11-2-Д/Г-13 (а.с. 107-110) (далі за текстом - договір застави).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору застави, заставодавець надає заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 1176074,77 долара США, що знаходяться на рахунку покриття № 0001/840, відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», та належать заставодавцю на підставі договору про надання гарантії з усіма змінами та доповненнями, що укладені або будуть укладені до нього, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та заставодавцем.

Пунктом 4.3 Договору застави встановлено, що здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави такими способами на свій вибір: звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, цим договором та договором відступлення права вимоги (п.4.3.1).

На підставі ст.1071 Цивільного кодексу України банк має право здійснити договірне списання грошових коштів, розміщених на вкладному рахунку заставодавця відповідно до договору банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків на свою користь та направити зазначені грошові кошти на погашення зобов'язань та витрат, передбачених п.1.1. цього договору застави. Заставодавець цим доручає заставодержателю здійснювати зазначене договірне списання грошових коштів зокрема з рахунку покриття заставодавця №0001/840, відкритого у ПАТ «ВіЕйБі Банк». Сума договірного списання визначається заставодержателем, виходячи з розміру його вимог, забезпечених заставою за цим договором застави. Право заставодержателя на договірне списання виникає в момент виникнення у нього права звернення стягнення на предмет застави (п.4.3.2).

В той же день, 17.01.2013 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (новий кредитор) та державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №3/Г-У-2013/USE-11-3-Д/Г-13 (з відкладальною обставиною) (а.с. 117) (далі за текстом - договір відступлення).

У відповідності до умов вказаного договору відступлення кредитор, керуючись ст. ст. 212, 512-519 Цивільного кодексу України, відступає новому кредитору право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти, розміщені на рахунку покриття за договором про забезпечення надання гарантії № 123/USE-12.1-308-Д/Г-08 від 27.11.2008, укладеним між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт». На момент укладення цього договору розмір права вимоги, що відступається, складав 1176074,77 доларів США (п. 1.1.1). Відкладальною обставиною в розумінні цього договору є невиконання державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» зобов'язань за договором про надання гарантії та/або заставодавцем за договором застави майнових прав № 3/Г-З-2013/USE-11-2-Д/Г-13 від 17.01.2013 (1.2).

Пунктом 1.3 договору відступлення передбачено, що з моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п. 1.2. договору відступлення права вимоги, до нового кредитора (ПАТ «ВіЕйБі Банк») переходить право вимоги, що належить кредитору (державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт»), визначене в п.1.1 цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, та як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача рахунок-повідомлення за вих. № 08-17218 про сплату комісійних банку Commerzbank AG Germany за надання контргарантії у розмірі CHF 10383,17, що за курсом НБУ на 25.11.2014 становило 160792,32 грн. вiдповідно до SWIFT-повідомлення від банку Commerzbank AG Germany від 03.12.2014 року (а.с. 42).

12.12.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача рахунок-повідомлення за вих. № 08-17559 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 02.12.2014 року по 01.03.2015 року включно у розмірі 2352,15 доларів США (а.с. 40).

12.03.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача рахунок-повідомлення за вих. № 08-3088 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 02.03.2015 року по 01.06.2015 року включно у розмірі 2352,15 доларів США (а.с. 41).

13.03.2015 року позивач направив на адресу відповідача рахунок повідомлення за вих. № 08-3321 про сплату комісійних банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії у розмірі 4410,28 доларів США, що за курсом НБУ на 12.03.2015 року становило 95058,86 грн., відповідно до SWIFT-повідомлення від банку Commerzbank AG Germany (а.с. 44).

02.04.2015 року позивач надіслав відповідачу рахунок-повідомлення за вих. № 08-5019 про сплату комісійних банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії у розмірі 5736,97 доларів США, що за курсом НБУ на 27.03.2015 становить 134893,51 грн., та 5599,97 Євро, що за курсом НБУ на 17.03.2015 складає 144483,94 грн., відповідно до SWIFT-повідомлення від банку Commerzbank AG Germany (а.с. 46).

15.06.2015 року позивач надіслав відповідачу рахунок-повідомлення за вих. №09-15382 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 02.06.2015 року по 01.09.2015 року включно у розмірі 2352,15 долара США.

Станом на момент прийняття рішення у суді першої інстанції відповідачем не було сплачено щомісячної комісійної винагороди за обслуговування гарантії та комісії за надання та обслуговування контргарантії у розмірі 7058,23 доларів США та 677740,88 грн.

Банком на адресу принципала було направлено вимогу № 31/1-16713 від 25.06.2015 р. (а.с. 50) про погашення заборгованості за комісією.

Відповідач вимогу банку не виконав, у зв'язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості: 7056,45 доларів США - за надання та обслуговування контргарантії; 160792,32 грн. - за комісійними іншого банку гаранта Commerzbank AG Germany за надання контргарантії; 95058,86 грн. - за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії; 134893,51 грн. - за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії; 144483,94 грн. заборгованості за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії, належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, за приписами ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана (ч. 1 ст. 561 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (ч.ч. 1, 2 ст. 564 Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексуУкраїни гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (ст. 567 ЦК України).

За приписами ст. 568 Цивільного кодексу України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюється Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 639 (далі - Положення), вимоги якого поширюються на банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями (п. 3 Положення).

У пункті 2 Положення встановлено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефеціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефеціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Крім цього, згідно з п. 4.1 Договору гарантії за невиконання або несвоєчасне виконання умов договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі 0,1 процента від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

За розрахунком позивача, перевіреним колегією суддів, з відповідача підлягає стягненню 1,78 доларів США пені за несвоєчасну сплату комісії, розрахованої у доларах США за надання та обслуговування контргарантії за період з 17.12.2014 року по 15.06.2015 року; 159,82 грн. пені за несвоєчасну сплату комісій у гривні за період з 15.12.2014 року по 15.06.2015 року включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним колегією суддів, з відповідача підлягає стягненню 4729,05 грн. 3% річних за період з 15.12.2014 року по 15.06.2015 року та 137623,38 грн. інфляційних за період з 15.12.2014 року по 15.06.2015 року включно.

При цьому, встановивши обґрунтованість та доведеність правових вимог щодо стягнення заборгованості по договору №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав визнання припиненим зобов'язання шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України).

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки ПАТ "ВіЕйБі Банк" набув право на грошові кошти на рахунку покриття заставодавця № 0001/840, що привело до поєднання боржника і кредитора в одній особі та припинення зобов'язань за договором №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії від 27.11.2008 в межах вартості предмету застави. Набуття статусу боржника та кредитора стосовно даних коштів свідчить про припинення зобов'язання, що, в свою чергу, свідчить про задоволення за рахунок заставного майна вимог позивача за Договором гарантії, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав застосування вимог ст.606 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку не відбулось збігу та поєднання боржника і кредитора в одній особі в розумінні статті 606 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин вказаної статті.

Натомість, колегія суддів вважає, що застосовуючи правову конструкцію, яка передбачена ст. 606 ЦК України, до вищезазначених правовідносин, суд першої інстанції в дійсності намагається вести мову про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачено ст. 601 ЦК України. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищий господарський суд у справі №910/3315/14 від 04.02.2015, у справі №922/2964/14 від 18.03.2015, у справі №915/2438/14 від 25.03.2015, у справі №910/20339/14 від 23.04.2015, у справі №910/18154/14 від 29.04.2015, у справі №927/1522/14 від 14.05.2015, у справі №910/20158/14 від 20.05.2015 р. та у справі №910/21757/14.) Оскільки, у випадку, коли боржник банку отримує право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який отримав право вимоги до банку, могли припинятись тільки відповідно до статей 601, 602 ЦК України. Однак, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 р. було прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

У зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банка провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), з урахуванням змін, які були внесені до ст. 36 Закону згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» №629-VIII від 16.07.2015, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (зокрема коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (зокрема кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, зокрема знімаються арешти, накладені на майно (зокрема на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, зокрема не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, зокрема зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (зокрема шляхом договірного списання), поєднання боржника і кредитора в одній особі, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому судом першої інстанції помилково не враховано імперативні приписи п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно яких законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк» до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про стягнення заборгованості за договором №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії від 27.11.2008 року у розмірі 826 379,12 грн., з яких:

- 7056,45 доларів США заборгованості за надання та обслуговування контргарантії, що за курсом НБУ станом на 15.06.2015 еквівалентно 148 600,75 грн.;

- 160792,32 грн. заборгованості за комісійними іншого банку гаранта Commerzbank AG Germany за надання контргарантії;

- 95058,86 грн. заборгованості за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії;

- 134 893,51 грн. заборгованості за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії;

- 144 483,94 грн. заборгованості за комісійними банку бенефіціара ТМВ Bank PLC, Таїланд за обслуговування гарантії;

- 1,78 долара США пені за несвоєчасну сплату комісії розрахованої у доларах США за надання та обслуговування Контргарантії, що по курсу НБУ (21,058829) станом на 15.06.2015 року еквівалентно 37,49 грн.;

- 159,82 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійних інших банків;

- 4 729,05 грн. 3% річних;

- 137 623,38 грн. інфляційні збитки за несвоєчасну сплату комісій інших банків.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/18081/15 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/18081/15 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/18081/15 викласти в наступній редакції:

«1. Позов публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк» до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про стягнення 826 379,12 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) на користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, ) заборгованість за договором №123/USE-12.1-308-Д/Г-08 про забезпечення надання гарантії від 27.11.2008 року у розмірі 683 829,38 грн. (шістсот вісімдесят три тисячі вісімсот двадцять дев'ять гривень 38 копійок); 1,78 долара США пені за несвоєчасну сплату комісії розрахованої у доларах США за надання та обслуговування Контргарантії, що по курсу НБУ (21,058829) станом на 15.06.2015 року еквівалентно 37,49 грн. (тридцять сім гривень 49 копійок); 159,82 грн. (сто п'ятдесят дев'ять гривень 82 копійки) пені за несвоєчасну сплату комісійних інших банків; 4 729,05 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять дев'ять гривень 05 копійок) 3% річних; 137 623,38 грн. (сто тридцять сім тисяч шістсот двадцять три гривні 38 копійок) інфляційні збитки.

3. Стягнути з державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) в доход Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у сумі 16 527,58 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот двадцять сім гривень 58 копійок)».

4. Стягнути з державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) на користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 18 180,34 грн. (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят гривень 34 копійки).

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу №910/18081/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз