ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.01.16 Справа № 916/4027/15

За позовом державного підприємства "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ", м. Іллічівськ

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

про стягнення 3 000,00 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №2857-К-О від 06.08. 2014

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ» (надалі Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі Відповідач) про стягнення 3 000,00 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.10.2015 порушено провадження у справі №916/4027/15, позовна заява прийнята до розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.10.2015 справу №916/4027/15 направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду справу №916/4027/15 передано на розгляд судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 справу №916/4027/15 прийнято до провадження суддею Соловйовою А.Є.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2015, 01.12.2015, 16.12.2015 на підставі відповідних клопотань Позивача, відповідно до ст.74-1 Господарського процесуального кодексу України, призначено проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що ним були понесені витрати в сумі 3 000,00 грн. в звязку з проведенням незалежної експертної оцінки нерухомого майне, яке Відповідач мав намір орендувати. Проте Відповідач відмовив в компенсації вартості проведення незалежної експертної оцінки, що і стало причиною спору.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 29.12.2015 надав відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач посилається на безпідставність та необґрунтованість вимог Позивача, оскільки в звязку з неукладенням договору оренди нерухомого майна з Позивачем, у Відповідача не виникло жодних зобовязань щодо оплати незалежної оцінки майна.

В судовому засіданні 05.01.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2010 на адресу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» надійшов лист вих. №12142 Південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» стосовно надання дозволу на встановлення банкомату у холі адміністративної будівлі ДП «ІМТП» з подальшим укладанням договору оренди.

281.12.2010 Відповідач додатково звернувся до Позивача з листом вих. №1776, в якому фактично конкретизував розмір площі, необхідної для встановлення банкомату, зокрема, 8,32 кв. м. з метою розміщення підрозділу Відповідача та площадки площею 1 кв.м. для розміщення банкомату.

28.12.2010 протоколом засідання постійно діючої комісії з попереднього розгляду питань оренди рухомого та нерухомого майна ДП «ІМТП» було, зокрема, вирішено підготувати та направити лист-узгодження до РВ ФДМУ по Одеській області про укладання договору оренди, в т.ч., з Південним ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Пунктами 1 та 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 року N 629, визначено, що відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), що передається в оренду, а саме нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) та іншого окремого індивідуально визначеного майна підприємств.

Оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Так, на виконання вимог чинного законодавства України, 07.02.2011 між Позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтінгове бюро «Домінанта»» було укладено договір №73-о, предметом якого було проведення незалежної оцінки майна, в т.ч. частини холу будівлі ІВЦ площами 8,32 кв. м. та 1 кв. м.

Згідно Додатку №1 до договору № 73-о від 07.02.2011 року вартість проведених робіт по вище переліченим об'єктам склала 2 500,00 грн. без ПДВ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтінгове бюро «Домінанта»» належним чином та відповідно до умов укладеного договору виконало взяті на себе зобов'язання, що підтверджується підписаними між Позивачем та ТОВ «Консалтінгове бюро «Домінанта»» актами прийому передачі робіт від 03.03.2011 та від 14.03.2011.

В свою чергу, Позивач сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 10.03.2011 №1023 та від 22.03.2011 №1183.

В подальшому, 14.03.2011 року Позивач направив Відповідачу лист вих. №97/17.2 на адресу РВ ФДМУ по Одеській області щодо погодження укладання договору оренди нерухомого майна строком на 1 рік з Відповідачем.

Позивач, посилаючись на абзац 3 пункту 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 року N629, стверджує, що передбачені цією Методикою послуги з проведення незалежної оцінки об'єкта оренди (активів, що входять до складу об'єкта оренди) та аудиторської перевірки об'єкта оренди оплачує орендар, в зв'язку з чим 25.07.2011 Позивачем Відповідачу було виставлено рахунок № 28 813 на загальну суму 3 000,00 грн.

05.12.2012 на адресу Позивача надійшов лист Відповідача, яким було відмовлено у компенсації вартості проведеної незалежної експертної оцінки згідно рахунку від 25.07.2011 № 28813, що і стало причиною спору.

Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Представник Відповідача у відзиві на позов підтвердив, що дійсно, у 2010 році ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" мав бажання встановити банкомат в холі адміністративного приміщення ДП "Іллічівський морський торговельний порт". Однак, між сторонами так і не було досягнуто жодної домовленості, як наслідок не було укладено договору оренди приміщення чи будь-якого іншого договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції від 01.01.2011, оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Отже, на момент проведення ТОВ "Консалтінгове бюро "Домінанта"" на підставі Договору №73-о на проведення незалежної оцінки майна від 07.02.2011, укладеного між ТОВ "Консалтінгове бюро "Домінанта"" та Позивачем, незалежної оцінки майна, в тому числі частини холу будівлі ІВЦ площами 8,32 кв. м. та 1 кв. м., діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 №629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів" в редакції від 25.06.2008.

Пунктом 20 зазначеної Методики встановлено - у разі оренди окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) за заявою підприємства-орендодавця комісією, що утворюється органом. уповноваженим управляти майном цього підприємства, здійснюється стандартизована оцінка майна на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням всіх передбачених законодавством переоцінок і дооцінок. За рішенням підприємства-орендодавця може також здійснюватися незалежна оцінка зазначеного майна. Вартість робіт з оцінки оплачується за домовленістю сторін договору оренди.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що Позивачем в обґрунтування позовних вимог була застосована Методика оцінки вартості обєктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995, в редакції іншій, ніж діяла на час виникнення спірних правовідносин (2011 рік).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 3-6 ст. 11 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України закріплені загальні умови виконання господарських зобов'язань - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже, виходячи з вищезазначеного, керуючись п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 № 629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди. Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів" в редакції від 25.06.2008, враховуючи, що між Позивачем та Відповідачем не було укладено жодного договору, в тому числі договору оренди приміщення, через недосягнення домовленості щодо оренди, то і не виникало жодних зобов'язань у Відповідача щодо оплати незалежної оцінки майна.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд також вважає необґрунтованим додаткове посилання Позивача на ст.1158 Цивільного кодексу України, викладені у письмових поясненнях вих. №1162/04-13 від 29.12.2015, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1158 Цивільного кодексу України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Дійсно, відсутність незалежної оцінки майна унеможливило б укладення договору оренди.

В силу ст.1160 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

В той же час, частина 2 зазначеної статті встановлює, що якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення при першій нагоді на повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

З матеріалів справи вбачається, що договір №73-о, предметом якого було проведення незалежної оцінки майна, в т.ч. частини холу будівлі ІВЦ площами 8,32 кв. м. та 1 кв. м., був укладений Позивачем 07.02.2011.

Позивач сплатив вартість наданих послуг з оцінки майна ще у березні 2011 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 10.03.2011 №1023 та від 22.03.2011 №1183.

В той же час, рахунок, який Позивач виставив Відповідачу датований лише 25.07.2011. Докази направлення його Відповідачу або іншого негайного повідомлення Відповідача про вартість послуг з оцінки майна, які були сплачені Позивачем, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ч.2 ст.1160 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що Позивач втратив право вимоги відшкодування зроблених витрат.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на Позивача

Керуючись ст.ст. 1, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.01.2016.

Суддя ОСОБА_3