ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016 р. Справа №917/2447/15

за позовом Приватного виробничо-господарського підприємства "Автотранс", вул. Кагамлика, 35, м.Полтава, 36008

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", вул. П.Комуни, 40-а, мПолтава, 36000

про визнання дій незаконними

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 1354 від 29.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 12.08.2015р.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 12.01.2016р.

Розглядається позовна заява про (1) визнання незаконними дій відповідача, а саме: визнання неправомірним рахунок-фактуру, виписаний на позивача № 7 від 26.08.2015р. про сплату за скид стічних вод без чинного дозволу на скид та скасувати нарахування суми 32553,79 грн. позивачу до сплати; (2) заборону відповідачу припинення водопостачання та водовідведення позивачу за договором № 751-7 від 10.01.2015р.

В обгрунтування позову позивач посилається на безпідставність та необгрунтованість складення відповідачем рахунку № 7 від 26.08.2015р. про сплату за скид стічних вод без чинного дозволу на скид, незаконним зловживання відповідачем своїм монопольним становищем щодо припинення водопостачання позивачу.

Відповідач проти позову заперечує, з огляду на обставини, наведені у відзиві (вх. № 17786 від 08.12.15р.) та доповненні до відзиву (вх. № 233 від 12.01.2016р.).

В судовому засіданні 12.01.2016р. за клопотанням позивача для надання йому можливості ознайомитися з відзивом та доповненнями до відзиву судом оголошена перерва до 13.01.2016р.

Після перерви, в судовому засіданні 13.01.2016р., представник позивача підтримав позов з мотивів, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.01.2016р. проти позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві та доповненні до відзиву.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

« 10» січня 2011 року між ПВГП «Автотранс» (Абонент та/або далі за текстом позову -Позивач) та Комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (Водоканал або/та далі за текстом позову - Відповідач) було укладено договір за №751-7 про надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення щодо надання комунальних послуг з центральною водопостачання та центрального водовідведення за наступними об'єктами: головний офіс (м. Полтава, вул. Кагамлика 35)4 АЗК та мийка автомобілів (м. Полтава, вул. Ковпака 15), АЗК (176 км. автошляху Суми-Полтава-Олександрія).

Розрахунок водоспоживання та водовідведення по об'єктам виконаний згідно з поданою заявкою та на підставі норм витрат води для різних споживачів (додаток №1 до договору) (п. 2.3. договору), а вартість наданих послуг по водопостачанню та водовідведенню визначається Водоканалом по регульованим (встановленим) органами виконавчої влади та виконавчих органів місцевих раз тарифам, строк та введення в дію яких визначається вказаними органами влади (п. 3.2. договору).

04.09.2015р. позивач отримав від відповідача лист (вих. № 25/2121 від 27.08.2015р.), в якому повідомив про необхідність отримання дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м.Полтави; про те, що за скид стічних вод без діючого дозволу за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р., встановлює позивачу плату в п"ятикратному розмірі тарифу за водовідведення, та додає відповідний рахунок; про те, що у разі несплати рахунків, буде змушене припинити надання послуг з водопостачання та водовідведення.

У рахунку № 7 від 26.08.2015р., який доданий до листа за вих. № 25/2121 від 27.08.2015р., визначена плата за скид стічних вод без чинного дозволу на скид.

Вважаючи дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з вимогами про визнання неправомірним рахунок-фактуру, виписаний на позивача № 7 від 26.08.2015р. про сплату за скид стічних вод без чинного дозволу на скид та скасувати нарахування суми 32553,79 грн. позивачу до сплати; заборону відповідачу припинення водопостачання та водовідведення позивачу за договором № 751-7 від 10.01.2015р.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів. спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.12 Цивільного кодексу України, особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, суд зауважує, що розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частина 2 статті 20 ГК України серед актів, визнання незаконними яких передбачено статтею 16 ЦК України, як спосіб захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, встановлює, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживача. Тобто за змістом вказаної норми господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Предметом позову Приватного виробничо-господарського підприємства "Автотранс" є (1) визнання незаконними дій відповідача, а саме: визнання неправомірним рахунку-фактури, виписаного на позивача № 7 від 26.08.2015р. про сплату за скид стічних вод без чинного дозволу на скид та скасувати нарахування суми 32553,79 грн. позивачу до сплати.

Слід зазначити, що рахунок не є правочином, а визнання його недійсним, неправомірним, як і визнання неправомірних дій, пов"язаних з його складанням не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав, оскільки рахунок є документом що містить виражений у числах результат яких-небудь підрахунків, обчислень, загальну кількість, підсумок на певну дату, тобто рахунками не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Відповідно до оглядового листа Верховного суду України від 01 квітня 2014 року, суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем при заявленні вимоги про визнання неправомірним рахунку-фактури № 7 від 26.08.2015р. про сплату за скид стічних вод без чинного дозволу на скид невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, тобто предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому дані позовні вимоги останнього не спричинять до усунення порушень і захисту його прав і законних інтересів.

Що стосується вимоги позивача (2) про заборону відповідачу припинення водопостачання та водовідведення позивачу за договором № 751-7 від 10.01.2015р. суд зазначає наступне.

Сторони у п.4.1.1 договору узгодили, що водоканал має право тимчасово припинити або обмежити подачу води Споживачу : а /. Без попередження у разі: припинення подачі електроенергії підприємству Виробнику; необхідності збільшення подачі води до місць виникнення пожеж; стихійного лиха; аварій на зовнішніх мережах водопроводу і каналізації, а також інженерних комунікаціях будівель та споруд; пошкодження або несправностей дворової внутрішньо-будинкової мережі, що призводять ю витоку води, що перебуває на балансі Споживача; б /. З попередженням за 5 діб до відключення у разі: не надання необхідних документів для розрахунків спожитої води і кількості скинутих стоків; самовільного включення резервних вводів, опломбованих Водоканалом, без попередження Водоканалу, невиконання Абонентом умов Договору, не оформлення дозволу на скид стічних вод (чи закінченні строку його дії); несвоєчасній оплаті рахунків по договору та за скид понаднормативних забруднень.

З огляду на передбачення у п.4.1.1 договору сторонами права водоканалу на тимчасове припинення або обмеження подачі води Споживачу, відсутність відомостей про визнання даного пункту договору недійсним, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про заборону відповідачу припинення водопостачання та водовідведення позивачу за договором № 751-7 від 10.01.2015р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.01.2016 р.

Суддя Киричук О.А.