ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року Справа № 904/9000/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Подобєд І.М. (зміна складу колегії суддів на підставі розпорядження в.о. голови суду від 12.01.2016р.)

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 1 від 12.01.2016р.;

позивача ОСОБА_2, дов. № 1 від 02.02.2015р.;

відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропостачання», м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року по справі № 904/9000/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-транспортного підприємства «Будкомплект», м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропостачання», м.Дніпропетровськ

про стягнення 181 531,91 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/9000/15 (суддя Забарющий М.І..) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-транспортного підприємства «Будкомплект», м.Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропостачання», м.Дніпропетровськ про стягнення 181 531,91 грн. позов було задоволено повністю, стягнено з відповідача на користь позивача 171 990,00 грн. основного боргу, 9541,91 грн. річних, 2722,98 грн. судового збору (а.с.61-62).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань по повній та своєчасній поставці передплаченого товару; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст. ст.20, 173, 174, 193, 264-266 Господарського кодексу України, ст.ст. 530, 625, 629, 692, 693 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач ТОВ «Дніпропостачання» м.Дніпропетровськ, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом не було досліджено договір, підписаний між сторонами, зокрема, на думку скаржника, без погодження та підписання обов`язкових додатків, посилання на які містяться в договорі, останній не може вважатись укладеним в розумінні глави 53 Цивільного кодексу України; в зв`язку з вищевикладеним до спірних відносин не були застосовані ст.638 ЦК України, ст..181 Господарського кодексу України;

- крім того, господарський суд не прийняв до уваги та не розглянув клопотання відповідача про направлення матеріалів справи до слідчих органів для встановлення особи, яка направила на адресу відповідача листи про заміну товару та повернення грошових коштів;

- також господарським судом взагалі не був прийнятий до уваги акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000126, відповідно до якого відповідач виконав автопослуги перевезення вантажів на спірну суму передплати.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.96 ГПК України не скористався, але представник в судовому засіданні 14.01.2016р. проти її задоволення заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Відповідач не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (поштове повідомлення про вручення ухвали суду - а.с.76).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників позивача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-транспортним підприємством «Будкомплект», м.Дніпропетровськ («покупець» за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропостачання», м.Дніпропетровськ («постачальник» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір купівлі-продажу № 12015, відповідно до якого «постачальник» зобовязався передати у власність «покупця», а «покупець» зобов`язався прийняти нафтопродукти і сплатити їх вартість по ціні затвердженій «постачальником»; кількість, асортимент та ціна товару зазначаються у видаткових накладних, що складаються «постачальником» та погоджуються «покупцем» шляхом підписання на умовах даного договору (п.п.1.1 р.1 договору (а.с.10-11)).

Відповідно до п.2.2 р.2 договору передача «покупцю» товару здійснюється в разі надання «покупцем» довіреності на отримання зазначеної кількості товару; право власності на товар переходить до «покупця» з моменту передачі товару за видатковою накладною.

Пунктами 3.1-3.4 р.3 договору сторони узгодили, що ціна на товар зазначається у видатковій накладній; підписання «покупцем» (представником «покупця») видаткової накладної підтверджує його згоду в кількості та ціні товару; транспортні витрати, пов'язані з доставкою вантажу, проводяться за рахунок «покупця» або відшкодовуються «покупцем» відповідно до понесених «постачальником» затрат; транспортні витрати не включаються у вартість товару і зазначаються окремим рахунком, умови яких погоджуються між сторонами; на кожну партію товару «постачальником» виписується окремий рахунок; «покупець» здійснює 100% передоплату вартості товару протягом одного банківського дня з дня виставлення рахунку.

Тобто, сторонами у договорі визначено, що ціна, кількість, асортимент товару визначаються у видатковій накладній на товар, підписання якої відповідачем (або його представником) є погодженням з такими умовами.

Пунктом 4.3 р.4 договору сторони передбачили, що при узгодженні сторонами проведення передоплати та при проведенні передоплати «покупцем» «постачальнику», «постачальник» зобов'язується передати «покупцю» товар на умовах цього договору протягом 3-х робочих днів; у випадку несвоєчасної поставки товару (порушення «постачальником» цього пункту договору) сплачена «покупцем» наперед грошова сума, якою користується «постачальник» та належить «покупцю» і за час користування «покупець» має право нарахувати, а «постачальник», в такому випадку, зобов'язується сплатити відсотки за час користування грошовими коштами «покупця» в розмірі 25% річних.

Пунктом 7.1 р.7 договору передбачено, що довір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом одного року, а в частині поставки товару, до повного його виконання.

Пунктом 8.1 р.8 договору встановлено, що рахунок, видаткова накладна та довіреність на товар є невід'ємними частинами даного договору.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору купівлі-продажу № 12015 від 23.06.2015р., відсутні в матеріалах справи, не надавались сторонами, зокрема, і скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

23.06.2015р. відповідачем був виписаний позивачу рахунок-фактура № СФ-0000120 на оплату дизельного пального у кількості 26460 л за ціною 13,70 грн. за літр на суму 435 267,22 грн. (а.с.15), який оплачений позивачем 23.06.2015р. платіжним дорученням № 18 на суму 290 178,14 грн. (а.с.22).

Крім того, 24.06.2015р. відповідачем виписані рахунки-фактури №№ СФ-0000126, СФ-0000125, СФ-0000124 на оплату послуг з автоперевезення вантажів на суму 4650 грн. кожний, тобто на загальну суму 13950 грн. (а.с.12-14), які оплачені позивачем 26.06.2015р. платіжним дорученням № 31 на суму 40 000 грн., тобто переплата склала 26 050 грн. (а.с.23).

13.07.2015р. відповідачем був виписаний позивачу рахунок-фактура № СФ-0000141 на оплату дизельного пального у кількості 8820 л за ціною 16,25 грн. за літр на суму 171 990 грн. (а.с.16), який оплачений позивачем 14.07.2015р. платіжним дорученням № 42 на суму 145 940 грн. (а.с.24).

Отже, загальна сума передплати за товар склала 462 168,14 грн. (в тому числі 26 050 грн. переплати за платіжним дорученням № 31 від 26.06.2015р., яким оплачувались послуги з автоперевезення).

На виконання умов договору відповідачем був поставлений позивачу товар, визначений в рахунках-фактурах дизельне пальне:

- 24.06.2015р. за видатковою накладною № РН-0000120 на суму 145 089,07 грн. (а.с.18);

- 25.06.2015р. за видатковою накладною № РН-0000121 на суму 145 089,07 грн. (а.с.17), тобто всього було поставлено товару на суму 290 178,14 грн.

Зазначений товар був прийнятий позивачем без будь-який зауважень щодо якості, кількості, вартості товару. Вищевказані видаткові накладні містять підпис керівника підприємства позивача та печатку підприємства, як зазначає представник позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, відповідачем надані послуги з автоперевезення, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№ ОУ-0000124, ОУ-0000125, ОУ-0000126 (а.с.19-21), які підписані обома сторонами та завірені печатками.

Отже, відповідачем поставлено позивачу товару та надано послуг на загальну суму 304 128,14 грн.

Відповідач свої договірні зобов`язання з поставки пального в 3-х денний строк з моменту передплати за рахунком-фактурою № СФ-0000141 від 13.07.2015р. не виконав, тому позивач 18.09.2015р. листом № 160 звернувся до відповідача з повідомленням про відмову від виконання договору купівлі-продажу № 12051 та повернення передплати в сумі 171 990 грн. (а.с.25-26). Докази направлення відповідачу листа № 160 містяться в матеріалах справи (а.с.26).

Зі змісту листа № 160 від 18.09.2015р. вбачається, що його обгрунтовано ст.ст.314, 693 ЦК України, фактом невиконання відповідачем зобов`язань по поставці товару в 3-х денний термін після здійснення передплати позивачем.

Відповідач по справі ТОВ «Дніпропостачання» - свої договірні зобов`язання по поставці товару не виконав, передплату в сумі 171 990 грн. не повернув, що і стало підставою звернення позивача з позовом до господарського суду (а.с.3).

21.10.2015р. відповідач подав до господарського суду Дніпропетровської області заперечення на позов, в якому вказав на те, що:

- позов не визнає, оскільки здійснив поставку пального позивачу в кількості 8820 л за видатковою накладною № РН-0000141, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 000141 від 15.07.2015р. (а.с.43), позивач товар прийняв, але видаткову та товарно-транспортну накладну не повернув відповідачу, підписувати вищевказані документи відмовився;

- 07.08.2015р. позивач електронною поштою надіслав відповідачу лист № 143 про заміну неякісного пального, яке підтверджене протоколом випробування № 249 від 04.08.2015р., проведеного випробувальною лабораторією Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» та лист № 144, в якому вимагав повернути 171 990 грн. передплати в зв`язку з поставкою неякісного пального (а.с.38-42).

16.11.2015р. позивачем надані пояснення, в яких останній зазначив, що листи №№ 143, 144 від 07.08.2015р., надані відповідачем, не підписувались керівництвом підприємства ТОВ ВТП «Будкомплект», а відповідачу надсилався поштою один лист про відмову від виконання договору та повернення передплати (а.с.54). Також в судових засідання господарського суду були надані пояснення про відсутність поставки за накладною № РН-0000141, оскільки представник підприємства позивача на отримання товарно-матеріальних цінностей за товарно-транспортною накладною № 000141 від 15.07.2015р. гр. ОСОБА_3 не уповноважувався на отримання товару, довіреність позивача на отримання товарно-матеріальних цінностей за цією накладною не видавалась позивачем, відсутня.

17.11.2015р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення ПАТ «Дніпронафтопродукт» щодо протоколу випробувань № 249 від 04.08.2015р., в яких підприємство зазначило, що лабораторія підприємства має сертифікат акредитації на проведення, в тому числі такого типу випробувань; до лабораторії зразок здав в неопломбованій пляшці фізична особа ОСОБА_3, який провів розрахунок за проведення випробування; за результатами дослідження і був виданий протокол випробувань № 249, в якому зазначено про невідповідність дизельного пального підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ вимогам ДСТУ 4840:2007 (а.с.55-56).

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу; якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, право "покупця" вимагати повернення передплати від "продавця" за умови прострочення виконання зобов`язання по постачанню чітко регламентовано ст.693 ЦК України, як і право "покупця" нарахувати відсотки за користування передплатою "продавцем" від дня, коли товар мав бути переданий, до дня повернення передплати.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що товар на суму передплати в розмірі 171 990 грн. не був поставлений відповідачем, докази протилежного матеріали справи не містять, відповідно до договору строк поставки товару протягом 3-х дня з моменту оплати рахунку-фактури, тобто поставка мала бути здійснена не пізніше 18.07.2015р., відповідач товар не поставив, суму передплати на вимогу позивача не повернув, то господарським судом правомірно задоволено позов та стягнено з відповідача на користь позивача 171 990 грн. суми передплати та 9541,91 грн. 25% річних, нарахованих за період з 18.07.2015р. по 07.10.2015р. згідно з п.4.3 договору.

Щодо доводів скаржника про отримання позивачем товару за видатковою накладною № РН-0000141 та товарно-транспортною накладною № 000141 від 15.07.2015р., то вони не підтверджені матеріалами справи, зокрема, видаткової накладної № РН-0000141 матеріали справи взагалі не містять, а товарно-транспортна накладна № 000141 від 15.07.2015р., наявна у матеріалах справи (а.с.43), не містить підписів уповноваженої згідно з довіреністю позивача особи, печатки підприємства позивача в отриманні, а лише підтверджує отримання 8820 літрів дизельного пального водієм ОСОБА_4

Щодо доводів скаржника про електронне листування з позивачем, зокрема, посилання на листи №№ 143, 144 від 07.08.2015р., якими ніби-то підтверджено отримання пального на спірну суму передплати, то вони також не приймаються колегією суддів, оскільки договором № 12015, укладеним сторонами, не передбачене листування між сторонами за допомогою електронних засобів зв`язку, позивач спростовує факт надсилання таких листів на адресу відповідача, а у відповідності до п.2 ст.34 ГПК України факт поставки повинен бути доведений належними доказами, зокрема, довіреністю та накладною з підписом уповноваженого цією довіреністю представника, а матеріали справи містять лише один лист позивача № 160 від 18.09.2015р. (про відмову від договору та повернення суми передплати), направлений відповідачу поштою.

Щодо посилань скаржника на не дослідження спірного договору судом першої інстанції, не застосування до спірних правовідносин ст.638 ЦК України, ст.181 Господарського кодексу, то колегія суддів зазначає, що умовами договору визначене погодження сторонами асортименту, ціни, кількості продукції шляхом підписання видаткової накладної в п.8.1 р.8 договору, які були узгоджені сторонами; вимоги щодо недійсності договору, невідповідності його умов чинному законодавству не були предметом дослідження у господарському суді, зокрема, відповідачем зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 12015 не подавалась, докази протилежного відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги не впливає та не спростовує вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з законом.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 18.11.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропостачання» м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/9000/15 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.01.2016 року.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя І.М. Подобєд