ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016 року Справа № 904/8337/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О. (зміна складу колегії суддів відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати ОСОБА_1 від 04.01.2016р.)

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників сторін

від відповідача-2: ОСОБА_2, довіреність № ББУ/ША19/СЛ/15 від 10.12.2015р., представник;

представники позивача та відповідача-1 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро", м. Павлоград на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015р. у справі № 904/8337/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСУ ГРУП",

м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "ДТЕК

ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро",

м. Павлоград Дніпропетровська область

про визнання договору переводу боргу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015р. (суддя Кармазіна Л.П.) позов задоволено. Визнано недійсним договір переведення боргу б/н від 01.12.2014р., укладений між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АСУ ГРУП судовий збір - по 609 грн 00 коп з кожного.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що спірний договір про переведення боргу був виконаний та Відповідачем-2 в рахунок часткової оплати заборгованості перераховані Позивачу грошові кошти у сумі 1 000,00 грн та 1 500,00 грн, які останнім були прийняті. Не зважаючи на те, що Позивач вирішив повернути грошові кошти у сумі 1000,00 грн як помилково отримані, зазначає, що останнім був порушений пятиденний строк на повернення таких коштів відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України». Таким чином, користування Позивачем зазначеними коштами протягом трьох місяців свідчить про його згоду з переведенням боргу, вираження якої у формі надання відповідного листа, повідомлення діючим законодавством не передбачено.

Позивач та Відповідач-1 відзив на апеляційну скаргу не надали, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, не зважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Справа розглядається за наявними доказами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апелційним судом при перегляді справи встановлено, що 06.08.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСУ ГРУП" як постачальником (надалі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" як покупцем (надалі - Відповідач-1) був укладений договір №14-16/488-КП (надалі Договір), відповідно до умов якого Позивач зобов'язався поставити у власність Відповідача-1 продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція) в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного договору. (а.с.34-37). Договір набрав чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014р., а в разі невиконання сторонами своїх зобов`язань за ним до повного виконання таких зобов`язань (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.3. Договору жодна із сторін не може передати свої права та/або обов`язки за Договором третій особі без додаткової згоди іншої сторони.

01.12.2014р. між Відповідачем-1 як первісним боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро" як новим боржником (Відповідач-2) був укладений договір переведення боргу № б/н (надалі спірний договір), відповідно до умов якого Відповідач-1 переводить, а Відповідач-2 приймає на себе виконання зобовязання, що належить Відповідачу-1 згідно Договору №14-16/488-КП від №14-16/488-КП про поставку, укладеного між первісним боржником та ТОВ "АСУ ГРУП".

Відповідно до п.2 спірного договору Відповідач-1 переводить на Відповідача-2 борг по Договору в сумі 166 992,00 грн на умовах, що існують в момент укладення спірного договору (а.с.38). Спірний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплення печатками обох сторін та діє протягом часу, достатнього для належного виконання його сторонами. Договір та всі додатки до нього вважаються укладеними з моменту передачі їх факсимільним звязком з наступним обміном оригіналами (п. 12 спірного договору).

Позивач стверджує, що про існування спірного договору довідався під час розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи №904/4852/15 за позовом Позивача до Відповідача-1 про стягнення заборгованості за цим Договором, вважає спірний договір неправомірним, оскільки він укладений із порушенням ст. 520 Цивільного кодексу України без отримання згоди на його укладення з боку кредитора (Позивача), що і стало підставою для звернення із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 520, 521 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобовязанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як встановлено вище, у п. 8.3. Договору також міститься заборона щодо передачі прав чи обовязків за цим договором третім особам без попередньої згоди іншої сторони.

Проте, як вбачається зі спірного договору, останній був укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, попередньої згоди на його укладення з боку Позивача надано не було: Позивач спірний договір не підписував, отримання його згоди на підписання спірного договору шляхом листування сторонами не підтверджено.

Таким чином, колегія суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірний договір суперечить вимогам ст. 520 Цивільного кодексу України та укладений без дотримання п.8.3 Договору, оскільки не отримана згода кредитора на заміну боржника.

Наявні обставини є достатніми правовими підставами для визнання спірного правочину недійсним.

Твердження скаржника щодо надання Позивачем такої згоди шляхом прийняття від нього часткової оплати боргу колегією суддів відхиляється, оскільки грошові кошти у сумі 1000,00 грн, перераховані ним на рахунок Позивача, були повернути останнім як кошти, отримані від неналежного платника (платіжне доручення №213 від 23.11.2015р., а.с. 125). Такі відносини регулюються положеннями ст.ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України, не впливають на застосування ст. 203 Цивільного кодексу України та не підтверджують надання Позивачем згоди на переведення боргу на третю особу, яка повинна бути виражена в письмовому вигляді (в такій формі як і основний договір) та підписана повноважною посадовою особою.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтар-Агро", м. Павлоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015р. у справі № 904/8337/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 14.01.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя М.О. Дармін