КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 910/22850/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 18.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 (рішення підписано 02.12.2015)

у справі №910/22850/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом тимчасово виконуючого обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю «Термоізол-К»

про стягнення 7 503,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Міністерства оборони України до Державного бюджету України 1 827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 562,00 грн. пені.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 10.12.2015 Київським апеляційним господарським судом вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/22850/15 за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2 562,00 грн. пені задовольнити.

Прокурор та представники відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі прокурора та представників відповідача.

До апеляційної скарги скаржника додано копії додаткових документів у справі, а саме: висновку щодо відповідності зразків предметів речового майна нормативним документам та зразку-еталону, листа Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України до ТОВ «Термоізол-К», технічних вимог та звіту про результати проведення переговорної процедури закупівлі №75/26/23 від 07.04.2015.

Однак, суд апеляційної інстанції не приймає подані документи, як докази у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Однак, скаржником не надано суду обґрунтування щодо неможливості подання відповідних документів до суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції не приймає подані документи, як доказ у справі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2015 між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Термоізол-К» (постачальник) укладено договори на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету), а саме: №286/3/15/83 на поставку каремату у кількості 10 000 штук на загальну суму 732 000,00 грн., строк поставки товару до 31.03.2015 (включно); №286/3/15/86 на поставку каремату у кількості 13 500 штук на загальну суму 988 200,00 грн., строк поставки товару до 30.04.2015 (включно).

Пунктами 1.1., 1.2. договорів визначено, що постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику вироби текстильні готові, інші (каремат), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни) і за цінами, встановленими згідно із специфікаціями укладених договорів.

Відповідно до п. 2.1. договорів якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам нормативно-технічної документації, а також затвердженому зразку. Для своєчасної організації контролю якості постачальник обов'язково вказує місцезнаходження, де виготовляється товар (у разі відсутності у постачальника готового товару на момент підписання договору).

Згідно з п. 2.3. договорів приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представником Міністерства оборони України (ВП МОУ) в присутності представника підприємства відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено ВП МОУ, замовник направляє до цього підприємства представників ВП МОУ для приймання товарів військового призначення. Рішення щодо визначення ВП МОУ для здійснення приймання контролю (якості) товару приймає 1363 Головне ВП МОУ після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару.

Відповідно до п. п. 2.6., 2.7. договорів при позитивних результатах контролю та випробувань на прийнятий товар представником замовника ставиться відповідне клеймо у місцях нанесення маркування відповідно до нормативно-технічної документації. У разі відсутності місяця для нанесення клейма (пломбування) або недопустимості нанесення клейма (пломбування) на виробах, клейма (пломби) наносяться на кожному примірнику акту приймального контролю (якості) та на тарі в межах норм приймання матеріально-технічних засобів речової служби, якщо постачальник товару є його виробником.

Приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 7.3 договорів за порушення строків виконання зобов'язання відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

Так, на виконання умов договору №286/3/15/83 відповідач 25.03.2015 пред'явив на приймальний контроль якості представнику замовника №1363 ОСОБА_2 частину товару у кількості 5000 штук, що підтверджується оголошенням №1. Решту товару у кількості 5000 штук відповідачем пред'явлено представнику замовника на приймання 30.03.2015, що підтверджується оголошенням №2.

На виконання умов договору №286/3/15/86 відповідач 28.04.2015 пред'явив на приймальний контроль якості представнику замовника №1363 ОСОБА_2 частину товару у кількості 6750 штук, що підтверджується оголошенням №1. Решту товару у кількості 6750 штук відповідачем пред'явлено представнику замовника на приймання 05.05.2015, що підтверджується оголошенням №2.

У серпні 2015 року тимчасово виконуючий обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Термоізол-К» про стягнення 2 562,00 грн. пені за договором №286/3/15/83 від 25.03.2015 та 4 941,00 грн. пені за договором №286/15/86 від 25.03.2015.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що представником замовника приймання товару відповідно до договору №286/3/15/83, пред'явленого за оголошенням №1, фактично було здійснено 25.03.2015, а другої партії товару, пред'явленого за оголошенням №2 - 30.03.2015, про що свідчать акти приймального контролю (якості) №1 та № 2.

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що дану обставину визнано представником замовника 1363 Головного ВП МОУ ОСОБА_2, яка здійснювала приймання та склала акти приймального контролю (якості) №1 від 30.03.2015 та №2 від 31.03.2015.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами укладеного договору №286/3/15/83 приймальний контроль (якості) товару здійснюється з перевіркою відповідності затвердженому зразку, наявність якого згідно з п. 1.2. договору є необхідною.

Положення п. 2.6. договору №286/3/15/83 передбачають, що при завершенні приймання представником замовника наноситься відповідне клеймо. Тобто, своєчасність приймання товару по якості залежить як від дій відповідача, які полягають у вчасному наданні товару на приймання, так і від дій позивача, який зобов'язаний затвердити зразок-етелон, що визначає вимоги до товару.

Судом встановлено, що відповідачем товар для приймання надано 25.03.2015 та 30.03.2015, тобто своєчасно, до закінчення визначеного договором строку поставки (31.03.2015).

Однак, зразок-еталон (без дат погодження та дати затвердження), затверджений начальником Тилу Збройних Сил України генерал-майором Павловським І.В., видано позивачем на руки представнику відповідача Рябченку В.В. тільки 03.04.2015, тобто після настання строку поставки.

Судом першої інстанції встановлено, що дану обставину, підтвердила ОСОБА_2, яка здійснювала приймання поставленого товару, який було завершено 03.04.2015 шляхом нанесення клейма на акти приймального контролю якості. Цього ж дня перша партія товару у кількості 5000 штук поставлена відповідачем у визначений додатком 1 до договору центр забезпечення речовим майном, друга партія товару у кількості 5000 штук поставлена 06.04.2015, тобто наступним першим робочим днем (03.04.2015 - п'ятниця, 06.04.2015 - понеділок).

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачем своєчасно не вчинено дії (затвердження зразку-еталону), до вчинення яких відповідач не міг виконати свій обов'язок щодо поставки товару.

Статтею 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Отже, з огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що немає підстав вважати, що відповідачем прострочено виконання обов'язку в частині своєчасного постачання товару за договором №286/3/15/83.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 964,60 грн. пені задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення 4 941,00 грн. пені за договором № 286/3/15/86 від 25.03.2015, оскільки дані кошти відповідач добровільно сплатив до звернення з позовом до суду, що підтверджується платіжним дорученням №333 від 19.05.2015 на суму 1 976,40 грн. та платіжним дорученням №358 від 27.05.2015 на суму 2 964,60 грн.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/22850/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22850/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань