КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 924/1549/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Пулковський Ю.М. - представник за довіреністю б/н від 13.08.2013; Пилипчук Н.Ю. - представник за довіреністю б/н від 12.10.2015;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Полонський молокопереробний завод"

на рішення Господарського суду Київської області від 12.11.2015

у справі № 924/1549/15 (суддя: Бабкіна В.М.)

за позовом Селянського фермерського господарства "Орій"

до Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Полонський молокопереробний завод"

про стягнення 309629,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство «Орій» (далі СФГ «Орій», позивач) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» (далі - ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод», відповідач) про стягнення 339029,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на неналежне виконання (порушення) відповідачем зобов'язання щодо своєчасного та повного розрахунку за отриману сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції б/н від 01.01.2015.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015 справу № 924/1549/15 було передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київській області від 12.11.2015 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» на користь Селянського фермерського господарства «Орій» 309 629,37 грн. - основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), 4644,44 грн. - судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що відповідачем не було надано доказів погашення заборгованості, натомість було подано адресовану суду заяву, в якій останній визнав позов у сумі 309 629,37 грн. (на підставі ч. 5 ст. 78 ГПК України).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, безпідставно погодився з позивачем, що останнім повністю дотримано умови спірного договору та належним чином поставлено товар відповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.01.2016.

Представники позивача у судовому засіданні 18.01.2016 заперечували проти доводів апеляційної скарги. Зазначили, що вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Окремо зауважили, що наявність боргу у відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи прийомними квитанціями, які свідчать про факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару за укладеним договором. Разом з цим, пояснили, що в момент дії спірного договору, між СФГ «Орій» та ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» жодних інших договорів не укладалося.

Представник відповідача у судове засідання 18.01.2016 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на його адресу копії ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду від 04.12.2015. Отримання відповідачем процесуального документа від 04.12.2015 підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення № 998 та 980 (за двома адресами 14.12.2015 та 15.12.2015), отже заздалегідь був повідомлений про день судового засідання (18.01.2016). Разом з цим, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, останнім було подано клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, у зв'язку з тим, що відповідальний працівник за супроводження даної справи знаходиться на лікарняному, а забезпечити явку іншого представника у судове засідання у підприємства не має можливості; жодних доказів на підтвердження клопотання не надано.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, представники позивача у судовому засіданні заперечили проти клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки останнє не підтверджене відповідними доказами, зокрема, лікарняним листом, тоді як відкладення розгляду справи лише безпідставно затягне перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

Крім того, статтею 28 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представниками сторін у справі можуть бути як керівники підприємств та організацій так і інші особи, повноваження яких визначені законодавством та установчими документами, тобто коло осіб, які можуть здійснювати представництво в суді, чинним законодавством не обмежується.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через необґрунтованість доводів (оскільки апелянт мав право направити необмежену кількість повноважних представників у судове засідання) та ненадання жодних доказів в підтвердження обґрунтування заявленого клопотання.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про неможливість подання доказів з причин, що не залежать від сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання заздалегідь (більше одного місяця до судового засідання), відхиливши подане клопотання відповідача.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, заслухавши пояснення представників позивача, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2015 між Селянським фермерським господарством «Орій» (продавець) та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» (покупець) було укладено договір б/н на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коровяче), а покупець зобовязується прийняти та оплатити такий товар (укладення договору та його дійсність сторонами не заперечується).

Відповідно до п. 2.4. Положення про філію «Полонський молокопереробний завод», філія для досягнення мети своєї діяльності має право від імені Головного підприємства укладати угоди, набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що приймання продукції покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 1.4. договору перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному Протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності з п. 2.5. договору розрахунки здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами. За домовленістю сторін може проводитись готівковий розрахунок.

У разі, якщо продавець неналежним чином виконує умови даного договору щодо передачі товару (в тому числі прострочення строку передачі товару), покупець має право вимагати дострокового припинення дії даного договору (п. 2.6.).

Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, оплатити товар протягом 5 банківських днів, за кожні 15 календарних днів (пп. 3.2.1 п. 3.2 договору).

В силу пп. 3.1.3. п. 3.1. договору, продавець зобов'язується на підставі товарно-транспортної накладної передати у власність покупцю товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у Протоколі погодження ціни, враховуючи наступні умови, які обумовлені Протоколом погодження ціни (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно, умовами пп. 3.2.2. договору передбачено зобов'язання покупця своєчасно прийняти весь переданий продавцем відповідно до даного договору товар.

Згідно п.7.1. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. даного договору, та діє до 31 грудня 2015 року, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Так, СФГ «Орій» на виконаня умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.2015 було поставлено ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» товар на загальну суму 1328984,02 грн. за спеціалізованими товарними накладними та приймальними квитанціями.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору, відповідачем було здійснено частковий розрахунок за поставлений товар, що підтверджується, зокрема, звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку СФГ «Орій» (банківські виписки).

Крім того, між СФГ «Орій» та ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» були підписані акти звіряння взаємних розрахунків станом на 29.09.2015 та на 11.11.2015 на суму 309029,37 грн., які не є первинними документами, проте оцінюються судом в сукупності з іншими доказами. Вимогу позивача про сплату заборгованості відповідач отримав 07.08.2015, про що свідчить підпис та печатка останнього на вказаній вимозі.

Враховуючи той факт, що відповідач в порушення умов договору не розрахувався з позивачем за поставлений товар у повному обсязі, останній звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що надані позивачем спеціалізовані товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт поставки товару, не мають доказової сили, з огляду на те, що останні не містять обов'язкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також те, що позивачем не надано довіреності на осіб, які отримували товар.

Судом апеляційної інстанції частково приймаються доводи апелянта, зокрема, щодо недоліків оформлення первинних документів.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем в якості доказів, якими останній підтверджує поставку товару за договором відповідачу, спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини містять лише підписи осіб без зазначення посади, прізвища, ім'я, по батькові.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994 року, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

При цьому, матеріали справи містять акти звіряння взаємних розрахунків станом на 29.09.2015 та на 11.11.2015, що підписані з обох сторін директорами, а також головними бухгалтерами СФГ «Орій» та ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» та скріплені їх печатками, що також свідчить про визнання відповідчем свого боргу станом на 11.11.2015 в сумі 309029,37 грн.

Наказом Міністерства аграрної політики України за N 176 від 01.07.2002 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 02.09.2002р. за № 722/7010, затверджено форму N 1-ТН (МС) спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини, невід'ємним реквізитом якої є зазначення на вимоги ДСТУ 3662-97 при оцінці якісних показників молока; затверджено та введено в дію Інструкцію про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, згідно з якою товарна накладна за формою N 1-ТН (МС) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством-одержувачем для оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Вказана накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо та містить інформацію про замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача, найменування молочної продукції, інші відомості про вантаж (маса, вміст жиру, білка, кислотність тощо), відпуск та прийняття молочної продукції.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник також вказує на те, що позивачем не надано довіреності на осіб, які отримували товар в посилаючись на положення "Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року.

В цій частині, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача. враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 "Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Отже, суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідача на положення "Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року, оскільки вказаний наказ та відповідно і сама Інструкція втратили чинність відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 987 від 30.09.2014, а поставка продукції відбувалась протягом 2015 року, сам договір укладено 01.01.2015, а тому, норми матеріального права, які втратили чинність, не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. N 3-ПК (МС)), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 1 липня 2002 р. N 176 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

З наданих позивачем до матеріалів справи приймальних квитанцій вбачається, що останні підписані посадовими особами ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» (директором та головним бухгалтером філії) та скріплені печаткою та які, зокрема, містять відомості про розрахунки з продавцем за минулий місяць, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем.

Так, судом апеляційної інстанції на підставі наведених вище належних доказів встановлено, що відповідачем прийнято від позивача молочну продукцію, якісні характеристики та відповідну ціну якого визначено у товаросупроводжуючих документах; жодних доказів відмови прийняти товар з огляду на його невідповідність обумовленим договором характеристикам чи незгоди з ціною (як передбачено в силу п. 2 договору), відповідач не надав, як і доказів існування між сторонами інших правовідносин у спірний період, не охоплених договором від 01.01.2015.

Доводи апеляційної скарги зводяться до констатації порушення сторонами (як позивачем так і відповідачем) при оформленні господарських операцій положень законодавства, які регулюють порядок складання документів первинного бухгалтерського обліку. При цьому, відповідач не надав жодних доказів в спростування фактичного змісту господарських правовідносин сторін та обсяг їх виконання, не довів неможливості ідентифікації особи, що здійснювала прийняття молочної продукції, відмову від зазначеної продукції через її невідповідність умовам договору, неотримання продукції на заявлену суму; чинне законодавство не передбачає наслідків у вигляді звільнення від оплати продукції, отримання якої доведено наявними в матеріалах справи доказами, через дефекти в оформленні товаросупроводжуючих документів. Разом з цим, доказів існування між СФГ «Орій» та ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Полонський молокопереробний завод» будь-яких інших діючих господарських договорів, окрім договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.2015, сторонами не надано, а матеріали справи не містять. Отже, підстав відмови в позові судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 309029,37 грн.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Полонський молокопереробний завод" на рішення Господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 924/1549/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 924/1549/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 924/1549/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім