ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 січня 2016 р. Справа № 903/1296/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта", м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про стягнення 660 817,11грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-дов. від 18.01.2016р. №01

від відповідача: ОСОБА_3-дов. від 15.10.2014р. №74

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 20.01.2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"- про стягнення 660 817,11грн., в т.ч. 502 787,50грн.-заборгованості за отриманий по видатковій накладній №РН-0000104 від 04.03.2015р. товар згідно договору поставки №0042 від 27.02.2015р., 140 945,80грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманого товару за період з 04.05.2015р. по 03.11.2015р. згідно п. 6.3. договору поставки №0042 від 27.02.2015р., 7 785,69грн.-суми індексу інфляції за період з червня 2015р. по листопад 2015р. (включно) та 9 298,12грн.-3% річних за період з 04.05.2015р. по 14.12.2015р. згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманого товару, у встановлені договором поставки №0042 від 27.02.2015р., строки.

Ухвалою суду від 18.12.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 20.01.2016р. на 10:30год.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача- оригінали, долучених до позову доказів, додаткові докази щодо поставки нафтопродуктів; відповідача- письмові пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази отримання товару, його часткової оплати, статут.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2016р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, клопотанням б/н від 20.01.2016р. (вх.№01-54/473/16 від 20.01.2016р.) долучив до матеріалів справи копію видаткової накладної №РН-0000104 від 04.03.2015р. на суму 952 787,54грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.01.2016р. та в поясненнях б/н від 20.01.2016р. (вх.№01-54/474/16 від 20.01.2016р.) вказав, що до матеріалів позовної заяви позивачем не долучено жодних документів, що підтверджують реальність поставки товару відповідачу.

Зазначив, що на його думку, на даний час не настав строк оплати, оскільки позивачем не надані відповідачу пакет документів згідно п. 3.4. договору, а саме актів прийому-передачі, ТТН, накладних і рахунків на оплату.

А тому просив витребувати від позивача документи, що підтверджують поставку товару.

Долучив до матеріалів справи копію статуту ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (нова редакція), затвердженого Наказом Державного агенства автомобільних доріг України від 13.01.2012р. №10, зареєстрованого 02.03.2012р. за №9000677.

Дане клопотання відповідача про витребування від позивача документів судом залишене без задоволення як необгрунтоване.

Визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

27 лютого 2015 року між Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта", в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі статуту (постачальник) було укладено договір поставки №0042, згідно з п.п. 1.1.-.1.2. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати товар (нафтопродукти, паливно-мастильні матеріали тощо), загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена сторонами у накладних. Сторони за даним договором домовились, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнєються до специфікації і є невід'ємною частиною до даного договору. Товар за даним договором поставляється протягом трьох банківських днів з моменту отримання від покупця заявки на поставку товару. Покупець зобов'язаний подати постачальнику заявку для її узгодження останнім в строк за 3 дні до настання строку поставки товару відповідно до цього договору. Заявка передається покупцем усно або шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсом, тощо. Підписання сторонами накладної на відвантаження товару є підтвердженням подачі заявки на поставку товару. Після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару заявка втрачає цінність, а накладна, що свідчить про погодження сторонами асортименту, кількості та ціни кожного найменування, загальної вартості відповідної партії товару, стає невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до розділу 2 цього договору ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма поставками згідно до даного договору.

У відповідності до розділу 3 даного договору поставки розрахунки за поставку товару здійснюються в національній валюті України. Покупець зобов'язаний оплатити 100% вартість отриманого товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару. Моментом отримання товару є дата вказана в накладній на відвантаження товару. Покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено договором. Розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі відповідної заявки на постачання партії товару та/або належним чином оформлених актів прийомки-передачі товару та/або товарно-транспортних (видаткових) накладних та/або залізничних накладних і рахунків-фактур постачальника (в залежності від умов поставки).

Згідно п.п. 5.3., 5.8. цього договору право власності на товар та ризики виникають у покупця (у т.ч. при поставці залізничним транспортом) в момент передачі товару покупцю, що фіксується відповідною накладною про приймання товару. Претензії по кількості та якості товару пред'являються покупцем постачальнику письмово протягом 10 календарних днів з дати постачання. Претензії пред'явлені після терміну в даному пункті, постачальником не розглядаються.

Пунктом 6.3. договору поставки від 27.02.2015р. передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 8.1. даного договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2015р. Цей строк автоматично продовжується на тих самих умовах на наступні періоди на 1 рік. Даний договір може бути достроково розірваний при наявності повідомлення однієї із сторін за 30 календарних днів за умов невиконання, неналежного виконання або з об'єктивних причин, а в частині грошових розрахунків-до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно умов даного договору.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтиском їх печатки. (а.с. 12-16)

На виконання умов даного договору, позивачем на підставі заявки відповідача на поставку паливно-мастильних матеріалів для філій ДП "Волинський облавтодор" в березні місяці 2015р. №13-2/121 (а.с. 17) було поставлено відповідачу товар на загальну суму 952 787,54грн., що стверджується видатковою накладною №РН-0000104 від 04.03.2015р. на суму 952 787,54грн.

Отримання товару відповідачем стверджується підписом відповідача про отримання товару на цій накладній, скріпленим відтиском печатки ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". (а.с. 49)

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати за цим договором виконав лише частково на суму 450 000,00грн., що стверджується довідкою ПАТ АКБ "Новий" Вих.№232 від 14.12.2015р. (а.с. 20) (інших доказів оплати суду сторонами не надано).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено договір, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Договір поставки №0042 від 27.02.2015р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем зобов'язання по передачі товару згідно договору поставки №0042 від 27.02.2015р. виконані в повному обсязі, що стверджується видатковою накладною №РН-0000104 від 04.03.2015р. на суму 952 787,54грн., яка підписана покупцем та скріплена відтиском його печатки (оригінал накладної оглянуто в судовому засіданні).

Отримання товару відповідачем стверджується підписом відповідача про отримання товару на цій накладній, скріпленим відтиском печатки ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". (а.с. 49).

А тому посилання відповідача на те, що позивачем не долучено жодних реальних доказів на підтвердження поставки йому товару є таким, що не відповідає дійсності, оскільки підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р., п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони у договорі (розділ 3) передбачили, що розрахунки за поставку товару здійснюються в національній валюті України. Покупець зобов'язаний оплатити 100% вартість отриманого товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару. Моментом отримання товару є дата вказана в накладній на відвантаження товару. Покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено договором. Розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі відповідної заявки на постачання партії товару та/або належним чином оформлених актів прийомки-передачі товару та/або товарно-транспортних (видаткових) накладних та/або залізничних накладних і рахунків-фактур постачальника (в залежності від умов поставки).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого товару, у встановлені договором поставки строки, виконав лише частково на суму 450 000,00грн., що стверджується довідкою ПАТ АКБ "Новий" Вих.№232 від 14.12.2015р. (а.с. 20) (інших доказів оплати суду сторонами не надано).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем по договору №0042 від 27.02.2015р. на день розгляду спору (з врахуванням часткової оплати в розмірі 450 000,00грн.) становить 502 787,50грн., відповідачем не сплачена (доказів сплати суду не надано), належними та допустимими доказами не спростована, стверджується договором поставки №0042 від 27.02.2015р., заявкою відповідача на поставку паливно-мастильних матеріалів для філій ДП "Волинський облавтодор" в березні місяці 2015р. №13-2/121, видатковою накладною №РН-0000104 від 04.03.2015р. на суму 952 787,54грн., яка підписана покупцем та скріплена відтиском печатки ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", довідкою ПАТ АКБ "Новий" Вих.№232 від 14.12.2015р., відповідачем належними та допустимими доказами не оспорена та підлягає до стягнення з нього в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, якими встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 6.3. договору поставки від 27.02.2015р. передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожний день прострочення.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 140 945,80грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період за період з 04.05.2015р. по 03.11.2015р.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. і, оскільки розмір нарахувань здійснений в межах сум, зазначених позивачем, суд задовольняє вимоги позивача в межах суми вимог, а саме: 140 945,80грн. пені за період з 04.05.2015р. по 03.11.2015р. згідно ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У звязку із невиконанням умов договору поставки позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 9 298,12 грн. за період з 04.05.2015р. по 14.12.2015р. та 7 785,69грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання за період з червня 2015р. по листопад 2015р. (включно).

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок нарахування річних та суми індексу інфляції перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. та підлягають до стягнення з відповідача у повному обсязі.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 9 912,26грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193, 230-232, 265 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 524, 526, 530, 533, 625, 626, 655, 692, 712 ЦК України, ЗУ "Про судовий збір", ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, код 32035139

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта", м. Київ, вул. Гайцана Миколи, буд.2, офіс 402, код 39564815

660 817,11грн., в т.ч. 502 787,50грн.- боргу, 140 945,80грн.-пені, 7 785,69грн.-суми індексу інфляції, 9 298,12грн.- 3% річних та 9 912,26 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

22.01.2016р.

Суддя С. В. Бондарєв