РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016Справа №910/22158/15

За позовом Державної фінансової інспекції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України

про стягнення 191 427, 87 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Конепуд Д.В.;

від відповідача: Бойко А.А.;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна фінансова інспекція України (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" (далі-відповідач) про стягнення 191 427, 87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завищенням відповідачем вартості послуг щодо створення науково-дослідної роботи за договором від 21.12.2012 № 119/270/12/2 на загальну суму 191 427, 87 грн., внаслідок чого Державному бюджету України в особі Міністерства екології та природних ресурсів України завдано збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.11.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України.

Розгляд справи відкладався на 14.12.2015 у зв'язку з неявкою повноважних представників відповідача та третьої особи.

26.11.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшло клопотання, у якому Міністерство екології та природних ресурсів України просить суд зупинити провадження у справі до моменту надання інформації Головним слідчим управлінням МВС України на запит третьої особи про хід розслідування кримінального провадження 0000155 з метою належного представництва інтересів Мінприроди України в судових органах для захисту інтересів держави.

14.12.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що послуги за договором № 119/270/12/2 від 21.12.2012 надані виконавцем у повному обсязі, у визначений договором строк та прийняті і оплачені замовником, зокрема, відсутній факт (подія) нанесення будь-яких збитків з боку виконавця при виконанні договору № 119/270/12/2 від 21.12.2012, у позивача відсутні підстави для звернення до господарського суду із заявленим позовом, оскільки будь-яких вимог до відповідача позивач не висував, також позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 14.12.2015, розглянувши клопотання Міністерства екології та природних ресурсів України про зупинення провадження у справі, у задоволенні клопотання судом відмовлено з підстав необґрунтованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 11.01.2016 за участю представників сторін.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 191 427, 84 грн., за які Міністерство екології та природних ресурсів України сплачено коштів у повному обсязі, чим порушено вимоги ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України та п. 1,2 додатку 3 договору № 119/270/12/2.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення пошитого відправлення.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2012 між Міністерством екології та природних ресурсів України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" (далі - виконавець) укладено договір № 119/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти, умовами якого передбачено, що виконавець зобов'язується у 2012 році надати послуги з виконання науково-дослідних робіт, проведення досліджень та розробок в галузі фізико-математичних наук (Створення національної моделі спостереження та прогнозування антропогенного впливу на довкілля для оцінки регіонального та транскордонного переносів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Найменування послуг - код ДК 015-97 - 1.1 01 «Дослідження та розроблення в галузі фізико-математичного наук («Створення національної моделі спостереження та прогнозування антропогенного впливу на довкілля для оцінки регіонального та транскордонного переносів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап»)».

Кількісні та якісні характеристики послуг визначені Технічним завданням (додаток 1) та календарним планом (додаток 2), які є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна даного договору становить 362 000, 00 грн. без ПДВ.

Ціна даного договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Фінансування здійснюється згідно бюджетного призначення. Джерело фінансування: кошти Державного бюджету України (за бюджетною програмою КПКВК 2401270 «Здійснення природоохоронних заходів»), КЕКВ 1171 (п.п. 3.2-3.3 договору).

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунку на оплату наданих послуг та підписання сторонами акта здавання-приймання наданих послуг.

Пунктами 5.1. та 5.2. договору встановлено, що строк надання послуг: до 28.12.2012. Місце надання послуг: м. Київ, вул. Урицького, 35, Міністерство екології та природних ресурсів України.

У відповідності до п. 6.3.4 Договору, по закінченню надання послуг виконавець надає замовнику три комплекти наукової технічної продукції (звіт), передбаченої технічним завданням та умовами договору; Акт здавання-приймання наданих послуг, у тому числі кошториси фактичних витрат з розшифруванням за статтями, включаючи кошториси фактичних витрат від співвиконавців. Акти звірки розрахунків, акти здавання-приймання необоротних активів.

Даний договір набирає чинності з дати підписання і діє до 28.12.2012 року (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були надані послуги згідно умов договору на загальну суму 362 000, 00 грн., а Міністерством екології та природних ресурсів України прийняті надані послуги, що підтверджується актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 27.12.2012 та актом приймання необоротних активів від 27.12.2015, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

За надані послуги, Міністерство екології та природних ресурсів України розрахувалося у повному обсязі 25.02.2013, що підтверджується банківською випискою по рахунку № 260068394 з 01.04.2011 до 29.10.2014.

Так, Державною фінансовою інспекцією України на виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2014 № 757/28762/14-к та від 28.10.2014 № 757/30710/14-к проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, про що складено акт від 14.11.2014 р. № 31-21/47.

Вищезазначеним актом встановлено, що з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Мінприроди України, проведено зустрічну звірку в ТОВ "Айкюжн", який був виконавцем науково-дослідних робіт за бюджетною програмою 2401270 "Здійснення природоохоронних заходів". Проведеною зустрічною звіркою з ТОВ "Айкюжн" встановлено факт не підтвердження первинними документами витрат, включених Товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором № 119/270/12/2, укладеним з Мінприроди України на загальну суму 191 427, 87 грн.

Так, під час проведення зустрічної звірки встановлено, що до акту здавання- приймання наданих послуг за договором № 119/270/12/2 від 21.12.2012 ТОВ "Айкюжн" включено витрати на оплату праці за грудень 2012 на суму 180 786, 00 грн. та відрахування внесків на соціальні заходи (36,77% від заробітної плати) на суму 66 475, 01 грн.

При цьому, згідно з розрахунково-платіжною відомістю з оплати праці за грудень 2012, сума понесених витрат ТОВ "Айкюжн" на оплату праці працівників за період з 21.12.2012 по 27.12.2012 (7 календарних днів) становить 40 822, 65 грн. (180 786, 00 грн.*7/31) та відрахування внесків на соціальні заходи становить 15 010, 48 грн. (40 822, 65 грн. * 36,77/100).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором, оскільки останнім безпідставно завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за договором № 119/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти від 21.12.2012 на загальну суму 191 427, 87 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між Міністерством екології та природних ресурсів України та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" договору № 119/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти від 21.12.2012, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони і є договором про надання послуг.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 180 ГК України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Тож, підписавши спірний договір, сторони договору погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як зазначалось вище, у п. 3.1 договору сторони погодили, що ціна договору становить 362 000, 00 грн. без ПДВ.

Крім того, сторонами підписано Додаток № 3 до Договору «Калькуляція кошторисної вартості роботи», відповідно до якої договірна ціна складає 362 000, 00 грн.

Отже, під час укладення договору № 119/270/12/2 від 21.12.2012 сторонами на підставі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни, договір укладено за результатами проведення конкурсних торгів, результати яких у встановленому законодавством порядку не оскаржувались, доказів протилежного суду не надано.

Зокрема, під час дії договору № 119/270/12/2 від 21.12.2012 сторони не скористались своїм правом, наданим п. 3.2 Договору, щодо зменшення договірної ціни.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку. Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014, від 10.02.2015 та від 04.03.2015 Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 та №904/5477/14 відповідно.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що сторона спірного договору - Міністерство екології та природних ресурсів України, акт ревізії від 14.11.2014 р. № 31-21/47 не підписало, жодних вимог до відповідача щодо завищення вартості наданих послуг не заявляло, при цьому відносини, які виникли за договором № 119/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти, стосуються тільки сторін договору, Державна фінансова інспекція України не є стороною даного договору.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного Договору, як і не надано доказів наявності вини відповідача.

Наданий позивачем Акт ревізії від 14.11.2014 № 31-21/47 не є підставою для безспірного і безумовного визначення наявності порушення в діях відповідача і підставою для стягнення коштів, отриманих на виконання договірних відносин, враховуючи те, що стороною договору - Міністерством екології та природних ресурсів України, зазначений акт не підписано, про що позивачем складено Акт по відмову від підпису, в якому зазначено, що станом на 20.11.2014 відповідні примірники акту ревізії не повернулись підписаними міністром та начальником відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності Міністерством екології та природних ресурсів України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач не довів суду належними засобами доказування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіянням збитків, зокрема, протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та докази вини останнього.

Таким чином, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем порушення відповідачем узгоджених договірних зобов'язань, як підстави для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 191 427, 87 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подачі позову), від сплати судового збору звільняються, зокрема Державна фінансова інспекція України та їх територіальні органи.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 13.01.2016.

Суддя Бондарчук В.В.