КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 910/25628/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Бузінський А.В., довіреність № 526/2015 від 23.12.2015;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/25628/15 (суддя Морозов С.М.) за позовом приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" 50 000,00 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/25628/15 позовні вимоги задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50 000,00грн.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Mercedes-Benz E 220", реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "НОВА".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/25628/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт посилається на те, що оскільки водій, винний у вчиненні ДТП, письмово не повідомив свого страховика - ПрАТ "Страхова компанія "НОВА" (відповідач у справі) про вказану пригоду, позивач повинен звертатись з відповідним позовом безпосередньо до винної особи.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "ПРОСТО-страхування", як страховиком та товариством з обмеженою відповідальністю "Віктор-ВВВ", як страхувальником 13 січня 2015р. було укладено Договір №1500037 серії РКS, за яким застраховано транспортний засіб "Ford Tourneo Connect", реєстраційний номер НОМЕР_2.

У місті Києві на вул. Набережно - Лугова 24.02.2015р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Ford Tourneo Connect", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Mercedes-Benz E 220", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

У результаті зазначеної ДТП, автомобіль "Ford Tourneo Connect", реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ (а.с. 13).

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 23.03.2015 водія автомобіля "Mercedes-Benz E 220", реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку ТОВ "Автоальянс Київ" від 03.03.2015 № 01316 вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 78 868, 04 грн.

Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу "Ford Tourneo Connect", реєстраційний номер НОМЕР_2, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт №106129.

Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 51 820 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля, страхового відшкодування на суму 51 820 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5197 від 02.04.2015 р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Mercedes-Benz E 220", реєстраційний номер НОМЕР_3, водія якого визнано винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "НОВА" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ№4030111 (а.с. 63).

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Mercedes-Benz E 220", ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 0 грн.

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику страхового відшкодування згідно умов договору страхування №1500037 серії РКS до нього перейшло право вимоги до відповідача. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "НОВА" страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм, а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Mercedes-Benz E 220", реєстраційний номер НОМЕР_3, водія якого визнано винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "НОВА" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ№4030111, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, сума заявленого до стягнення страхового відшкодування, розрахована виходячи з рахунку СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним нарахування суми страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Віктор-ВВВ", на підставі укладеного між ними договору страхування наземного транспорту №1500037 серії РКS належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Віктор-ВВВ" договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Віктор-ВВВ" договору добровільного страхування наземного транспорту №1500037 серії РКS.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

З огляду на викладене, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО не суперечить ні умовам договору добровільного страхування, ні вимогам закону.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що оскільки водій, винний у вчиненні ДТП, письмово не повідомив свого страховика - ПрАТ "Страхова компанія "НОВА" (відповідач у справі) про вказану пригоду, позивач повинен звертатись з відповідним позовом безпосередньо до винної особи, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №3-165гс14 позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування.

Отже, враховуючи наведене, для отримання позивачем права вимоги потерпілої особи необхідно саме наявність виплати останній страхового відшкодування.

Позивачем було здійснено потерпілій особі виплату страхового відшкодування, про що зазначено вище.

За наведених обставин, позивач в силу лише вказаної виплати набув право вимоги до відповідача.

Неповідомлення винною особою свого страховика - відповідача у справі про ДТП не позбавляє позивача права звернутися з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "НОВА", оскільки, як вже зазначалось, позивач виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, набув права вимоги до відповідача.

Крім цього, норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на які посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції, повинні застосовуватись до правовідносин саме відповідача та особи, яка застрахувала у нього свою цивільно-правову відповідальність, оскільки вказані правовідносини належать до обов'язкового страхування.

В свою чергу, оскільки правовідносини, що склалися між позивачем та потерпілою особою, право вимоги якої приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" набуло після виплати останній страхового відшкодування, належать до добровільного страхування, норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на які посилається апелянт, не можуть обмежувати право позивача на регресне стягнення.

З огляду на наведене, позивач обґрунтовано звернувся з даним позовом саме до ПрАТ "Страхова компанія "НОВА", тому відповідно підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/25628/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/25628/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко