ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.01.2016 р. Справа№ 914/2016/14

Суддя господарського суду Львівської області В.М. Пазичев, розглянув матеріали скарги на дії органу державної виконавчої служби Приватного підприємства «Мірт» від 06.11.2015 року за вх. № 5165/15 у справі № 914/2016/14

за позовом (скаржника): Приватного підприємства «Мірт» (м. Львів)

до відповідача (боржника): Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна фінансова інспекція у Львівській області (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області (м. Львів)

субєкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м. Львів)

про: стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача (скаржника): Не зявився.

від відповідача (боржника): ОСОБА_1-М. Р. довіреність № 05-526 від 31.12.2015 р.

від третьої особи 1: Не зявився.

від третьої особи 2: Не зявився.

від субєкта оскарження: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 06.11.2015 року за вх. № 5165/15 на дії органу державної виконавчої служби, у справі за позовом Приватного підприємства «Мірт» (м. Львів) до Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.11.2015 року скаргу на дії державного виконавця прийнято до розгляду, який призначено на 18.11.2015 року. Ухвалою суду від 18.11.2015 року розгляд скарги відкладено до 26.11.2015 року, в звязку з відсутністю представників третьої особи 1, третьої особи 2 та ДВС. Ухвалою суду від 26.11.2015 року розгляд скарги відкладено до 02.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 02.12.2015 року розгляд скарги відкладено до 10.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1, третьої особи 2 та для надання доказів. Ухвалою суду від 10.12.2015 року розгляд скарги відкладено до 16.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників позивача, відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 16.12.2015 року розгляд скарги відкладено до 04.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників сторін.

Позивач (скаржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 09.11.2015 року, від 18.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1484 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 17.12.2015 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

18.11.2015 року за вх. № 50006/15 від позивача (скаржника) надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

02.12.2015 року за вх. № 52261/15 позивач (скаржник) подав заяву по справі.

07.12.2015 року за вх. № 52978/15 позивач (скаржник) подав заяву по справі.

Відповідач (боржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 09.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.11.2015 року в судовому засіданні відповідач подав відзив на скаргу.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 09.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1484 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 17.12.2015 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

27.11.2015 року за вх. № 51411/15 третя особа подала клопотання по скарзі.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 09.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1484 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 17.12.2015 року, а явка третьої особи 2 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Субєкт оскарження вимог ухвал суду про прийняття до розгляду скарги від 09.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 02.12.2015 року, від 10.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1484 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 17.12.2015 року, а явка субєкта оскарження була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

26.11.2015 року в судовому засіданні субєкт оскарження подав заперечення на скаргу.

10.12.2015 року за вх. № 53664/15 субєкт оскарження подав заперечення на скаргу.

Ухвалу виготовлено, підписано та оголошено 04.01.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позиція кожної з сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що Господарським судом Львівської області видано наказ від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код ЄДРПОУ22396 (два мільйона п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3 % річних, 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Вказаний наказ стягувачем подано до Відділу примусового виконання рішень Головного управляння юстиції у Львівській області.

Скаржник зазначає, що Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48660632 від 10.09.2015 р., а 28.09.2015 р. головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаржник звертає увагу на те, що в якості підстави для повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 у оскаржуваній постанові вказано: в процесі здійснення виконавчого провадження встановлено, що боржник - УКБ Львівської міської ради має відкриті рахунки в ГУДКСУ у Львівській області; ч. 2 ст. 3 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; відповідно до ст. 52 цього ОСОБА_2, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів; таким чином, державний виконавець не може звернути стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих в органах Казначейства, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень.

Правовою підставою вчинених дій державний виконавець вказав п. 9 ч. 1 ст. 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», де зазначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Скаржник вважає таку постанову безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що, відповідно до ст.140 Конституції України, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є органами місцевого самоврядування. Відповідно до положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (боржник), затвердженого рішенням виконкому від 24.09.2010 р. № 1276, Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради, юридичною особою, відповідно до чинного законодавства має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства України, штампи і бланки, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, право набувати майнових і немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем і відповідачем у судах від свого імені.

Одночасно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи.

На думку скаржника, аналізуючи вказані статті можна дійти до висновку, що державна виконавча служба наділена повноваженнями виконувати рішення щодо бюджетних установ іншими способами, а ніж звернення стягнення на грошові кошти.

Відповідно до ст. 32 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень, окрім звернення стягнення на кошти боржника зокрема є: звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Заборони для державної виконавчої служби звертати стягнення на майно бюджетних установ Закон України «Про виконавче провадження» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (прийнята на виконання ч. 2 ст. 3 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» не містить.

Статтею 7 ОСОБА_2 України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В силу ст. 6 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим ОСОБА_2 заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відтак, на думку скаржника, повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі №914/2016/14 без встановлення відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення є передчасним. Правильність вказаної позиції підтверджена й фактом відкриття даного виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

Окрім того, відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби подає, відповідно до ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Скаржник зазначає, що із вказаних норм вбачаються дві обставини. По перше, підтверджується попередній висновок, що застосовувати приписи пункту 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» можна, в даному випадку, лише коли виконавчий документ не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і при цьому державним виконавцем докладено усіх зусиль та використано усі заходи примусового виконання, передбачені ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження». По друге, за наявності обставин, коли виконавчий документ за яким боржником є бюджетна установа не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець має не повертати виконавчий документ стягувану, а передати документи виконавчого провадження казначейству.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Скаржник зазначає, що оскаржувана постанова надіслана на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням № 655 та отримана ним 04.11.2015 р., що підтверджується витягом за результатами пошуку поштового відправлення у пошуковій системі інтернет-ресурсу УДП поштового зв'язку «Укрпошта». Тому, дана скарга подана в межах десятиденного строку з дня коли стягувану стало відомо про оскаржуване рішення.

Відповідно до абзацу 2 п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Враховуючи наведене, скаржник просить суд постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.09.2015 про повернення Приватному підприємству «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код за ) наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 визнати недійсною.

У відзиві на скаргу відповідач зазначає, що 16.09.2015 р. на адресу Управління капітального будівництва Львівської міської ради надійшла постанова ВП № 48660632 від 10.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з Управління на користь приватного підприємства «Мірт» 2523766 грн. 20 коп. основного боргу, 181599 грн. 27 коп. суми 3% річних, 1286834 грн. 57 коп. інфляційних витрат та 16793 грн. 87 коп. судового збору.

28.09.2015 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Зі змісту даної постанови вбачається, що державний виконавець не може звернути стягнення на кошти боржника, які знаходяться на рахунках, відкритих в органах Казначейства, оскільки наявна встановлена законом заборона і чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень, що передбачена п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (із внесеними змінами Постановами КМУ № 868 від 19.09.2012 р. та № 45 від 30.01.2013 р.)

Відповідач зазначає, що з моменту отримання даного запиту, всі операції, пов'язані з проведенням платежів за платіжними дорученнями боржника (Управління капітального будівництва Львівської міської ради), Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області здійснюються лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України.

Таким чином, відповідач вважає, що дії державного виконавця в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві правомірна, і не підлягає скасуванню.

У відзиві на скаргу субєкт оскарження зазначає, що у скарзі від 05.11.2015 р. ПП «Мірт» посилається на незаконне винесення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену при примусовому виконанні наказу № 914/2016/14, виданого 18.08.2015 р. господарським судом Львівської області про: Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Приватного підприємства "Мірт" 2523766 (два мільйони п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3% річних та 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику - Управлінню капітального будівництва Львівської міської ради строк для самостійного виконання рішення до 17.09.2015 р. У встановлений строк рішення суду не було виконано.

Статтею 52 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (із внесеними змінами Постановами КМУ № 868 від 19.09.2012 р. та № 45 від 30.01.2013 р.), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах казначейства) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в установленому порядку.

Субєкт оскарження наголошує, що керуючись вимогами вказаних норм, державним виконавцем 28.09.2015 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, встановлено заборону органам державної виконавчої служби на стягнення коштів з боржника - органу місцевого самоврядування, рахунки якого відкриті в органах казначейства.

Також, на думку субєкту оскарження, не є обґрунтованими посилання скаржника на статтю 4 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки даною нормою встановлено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Статтею 2 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», визначено боржників, на яких поширюється дія вказаного ОСОБА_2, а саме це:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Враховуючи вимоги вказаної норми, вбачається, що дія ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи.

Скаржник посилається на п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (із внесеними змінами Постановами КМУ № 868 від 19.09.2012 р. та № 45 від 30.01.2013 р.), відповідно до якого, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до ОСОБА_2 України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження. Даною нормою визначено порядок виконання виконавчих документів, відповідно до яких на боржників поширюється дія ОСОБА_2 України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Управління капітального будівництва Львівської міської ради відповідно до положення, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 24.09.2010 р. № 1276 є виконавчим органом Львівської міської ради, яка, в свою чергу, є органом місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статті 2 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на визначеного виконавчим документом боржника - Управління капітального будівництва Львівської міської ради не поширюється дія вказаного закону. Відповідно, державний виконавець не може відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, скерувати виконавчий документ Казначейству.

Субєкт оскарження наголошує, що доводи скаржника про безпідставність постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є необгрунтованими. У зв'язку з вищевикладеним, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

На момент розгляду скарги третя особа 1 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на скаргу не подала.

На момент розгляду скарги третя особа 2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на скаргу не подала.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому ОСОБА_2, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим ОСОБА_2, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ОСОБА_2 та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього ОСОБА_2 підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Згідно ч. 1 ст. 2 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 11 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 17 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим ОСОБА_2.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 17 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», відповідно до цього ОСОБА_2 підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього ОСОБА_2 за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 20 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ч. 3 ст. 20 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно ч. 4 ст. 20 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні в порядку, встановленому цим ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 13 ОСОБА_2 України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.ст. 115, 116 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що Господарським судом Львівської області видано наказ від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код ЄДРПОУ22396 (два мільйона п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3 % річних та 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Вказаний наказ стягувачем подано до Відділу примусового виконання рішень Головного управляння юстиції у Львівській області.

Судом встановлено, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48660632 від 10.09.2015 р. та встановлено боржнику - Управлінню капітального будівництва Львівської міської ради строк для самостійного виконання рішення до 17.09.2015 р.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 16.09.2015 р.

Станом на 28.09.2015 р. рішення суду боржником не було виконано.

Відповідно до частини першої статті 28 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього ОСОБА_2 для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим ОСОБА_2. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим ОСОБА_2.

Керуючись вимогами вказаної норми, державним виконавцем 28.09.2015 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 400899,39 грн.

28.09.2015 р. головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Підставою для повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 у оскаржуваній постанові вказано: в процесі здійснення виконавчого провадження встановлено, що боржник - УКБ Львівської міської ради має відкриті рахунки в ГУДКСУ у Львівській області; ч. 2 ст. 3 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; відповідно до ст. 52 цього ОСОБА_2, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів; таким чином, державний виконавець не може звернути стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках відкритих в органах Казначейства, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень.

Державний виконавець вказав, що правовою підставою для вчинення відповідних дій є п. 9 ч. 1 ст. 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», де зазначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, відповідно до ст. 140 Конституції України, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є органами місцевого самоврядування. Відповідно до положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (боржник) затвердженого рішенням виконкому від 24.09.2010 р. № 1276, Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради, юридичною особою, відповідно до чинного законодавства має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства України, штампи і бланки, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, право набувати майнових і немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем і відповідачем у судах від свого імені.

Одночасно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи.

Статтею 7 ОСОБА_2 України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В силу ст. 6 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим ОСОБА_2 заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень, окрім звернення стягнення на кошти боржника, зокрема, є: звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Встановлена ст. 52 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» першочерговість звернення стягнення на кошти боржника не може бути підставою для повернення виконавчого документу, оскільки неможливість звернути стягнення на грошові кошти є підставою для застосування інших заходів примусового виконання виконавчого документу.

Заборони для державної виконавчої служби звертати стягнення на майно боржника ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (прийнята на виконання ч. 2 ст. 3 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження»), не містять.

Відтак, повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 без встановлення відсутності інших активів боржника, на які може бути звернуто стягнення є передчасним. Правильність вказаної позиції підтверджена й фактом відкриття даного виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

Крім того, відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби подає, відповідно до ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Казначейству, протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта, оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Із вказаних норм вбачається, що застосовувати приписи пункту 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» можна, в даному випадку, лише коли виконавчий документ не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і при цьому державним виконавцем докладено усіх зусиль та використано усі заходи примусового виконання, що передбачені ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження». Також, за наявності обставин, коли виконавчий документ, за яким боржником є бюджетна установа, не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець має не повертати виконавчий документ стягувачу, а передати документи виконавчого провадження казначейству.

Згідно п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 845 (надалі Порядок), цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Отже, твердження субєкта оскарження та боржника, що п. 7 Порядку не підлягає до застосування в даному випадку, оскільки боржник не входить до числа осіб, на яких розповсюджується дія ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не може бути взято до уваги, оскільки вищезазначений пункт встановлює не коло осіб, на яких розповсюджується дія норм Порядку, а визначає процедуру, яка встановлена відповідним ОСОБА_2.

За описаних обставин, постанова Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.09.2015 р. про повернення стягувачу наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Оскаржувана постанова надіслана на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням № 655 та отримана ним 04.11.2015 р., що підтверджується витягом за результатами пошуку поштового відправлення у пошуковій системі інтернет-ресурсу УДП поштового зв'язку «Укрпошта». Тому, дана скарга подана в межах десятиденного строку з дня коли стягувачу стало відомо про оскаржуване рішення.

Відповідно до абзацу 2 п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Відповідно до п. 9.13 вказаної Постанови, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною. При цьому, рішення суду про визнання незаконною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є підставою для відновлення виконавчого провадження, в силу приписів ч. 1 ст. 51 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що скарга Приватного підприємства «Мірт» від 06.11.2015 р. за вх. № 5165/15 у справі № 914/2016/14 на дії органу державної виконавчої служби підлягає до задоволення, а постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.09.2015 р. про повернення Приватному підприємству «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код за ) наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 слід визнати недійсною.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст.86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 06.11.2015 року за вх. № 5165/15 у справі № 914/2016/14 на дії органу державної виконавчої служби - задоволити.

2. Постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.09.2015 про повернення Приватному підприємству «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код за ) наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 у справі №914/2016/14 - визнати недійсною.

Суддя Пазичев В.М.