РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №910/10166/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання векселів такими, що не підлягають виконанню

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Блищук В.Т. (дов. №10-74/2117 від 23.02.2015), Юхименко М.П. (дов. №10-73/227 від 12.01.2016),

від відповідача: Пац В.О. (дов.№14-127 від 13.05.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними зобов'язання ПАТ «Полтаваобленерго» сплатити за простими векселями №№0323-0332 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн. суму грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 грн. у строк платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015, а вказаний вексель таким, що не підлягає виконанню та про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи від 05.03.2015, що вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. на простих векселях №№0323-0332 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., векселедавцем за якими є ВАТ «Полтаваобленерго», правонаступником якого є позивач (із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.05.2015 року).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 порушено провадження у справі №910/10166/15 та призначено її до розгляду на 21.05.2015 року.

До початку судового засідання 21.05.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи, заява про зміну предмету позову, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, та від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - ПАТ "Акцент-Банк".

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 21.05.2015 судом задоволено заяву позивача про зміну предмету позову, ухвалено витребувати у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області оригінали векселів, викликано для участі у судовому засіданні головного бухгалтера ОСОБА_5 та голову правління ОСОБА_6 ПАТ "Полтаваобленерго" та оголошено перерву до 11.06.2015 року.

11.06.2015 судом постановлено ухвалу, якою продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та оголошено у судовому засіданні перерву до 25.06.2015 року.

16.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від ВДВС ГУ юстиції у Полтавській області надійшли оригіналів витребуваних ухвалою суду векселів.

У судовому засіданні 25.06.2015 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, залучив до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Акцент-Банк", про що відповідачем заявлялось клопотання, а також, заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши подані до суду докази, дійшов висновку, що існує потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних.

За результатами розгляду справи, судом призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, про що зазначено в ухвалі суду від 25.06.2015, наявної у матеріалах справи.

Ухвалою суду від 25.06.2015 зупинено провадження у справі до проведення судової почеркознавчої експертизи.

Через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання від експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи та матеріали справи №910/10166/15. Окрім того, у вказаному клопотанні експерт пропонує погодити термін проведення експертизи у строк, що перевищує 90 календарних днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 поновлено провадження у справі №910/10166/15 та зобов'язано позивача виконати клопотання експерта. Також, судом наголошено, що відповідно до п.7 ухвали суду від 25.06.2015 №910/10166/15, судом надано згоду у разі необхідності вийти за межі передбаченого законом строку для проведення судової експертизи.

Відповідною ухвалою суду від 21.09.2015 провадження у справі №910/10166/15 зупинено до проведення судової експертизи.

16.10.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли витребувані документи, а також прохання поновити провадження у справі та викликати у судове засідання гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для виконання вимог клопотання експерта.

Ухвалою суду від 22.10.2015 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 27.10.2015 з метою виконання клопотання експерта.

26.10.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва ПАТ "Полтаваобленерго" подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вчиняти дії, спрямовані на стягнення з позивача грошових коштів за простимим векселями: №0323, №0324, №0325, №0326, №0327, №0328, №0329, №0330, №0331, №0332.

Ухвалою суду від 27.10.2015 судом відмовлено у задоволенні заяв позивача про забезпечення позову від 26.10.2015, від 27.10.2015 та зупинено провадження у справі до проведення судової почеркознавчої експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

30.12.2015 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.01.2016, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

У зв'язку із неявкою сторін до судового засідання, розгляд справи відкладений на 14.01.2016, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Під час судового засідання представники позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та заяві про зміну предмету позову.

У свою чергу, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, клопотання про залучення до участі у справі в якості другого відповідача - ПАТ «Акцент-Банк» та клопотання про забезпечення доказів.

Суд, заслухавши думку сторін щодо клопотання про залучення до участі у справі в якості другого відповідача - ПАТ «Акцент-Банк» та клопотання про забезпечення доказів, дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на нижченаведене.

Так, за приписами статті 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

З огляду на вищевикладене, судом не встановлено підстав, з якими законодавець пов'язує можливість залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ «Акцент-Банк».

Щодо клопотання про забезпечення доказів суд зазначає наступне.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, не передбачено можливості звернення до суду із клопотанням про забезпечення доказів, натомість передбачено інший процесуальний інститут, як то витребування доказів за вмотивованим клопотанням сторони, поданого на підставі статті 38 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством «Полтаваобленерго», правонаступником якого є позивач, емітовані прості векселі, строком оплати за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015 Українському кредитному банку, а саме №0323, №0324, №0325, №0326, №0327, №0328, №0329, №0330, №0331, №0332, кожен з яких номінальною вартістю 1 000 000,00 грн. (надалі - спірні векселі).

27.02.2015 на адресу позивача від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов лист№26-1262/1.2-15 від 20.02.2015 з пропозицією оплатити вказані вище векселі строком до 12:00 24.02.2015 року. У даному листі відповідач також зазначив, що у разі несплати зазначених у листі векселів у відповідності до чинного законодавства по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. опротестував 26.02.2015 прості векселі на вимогу ПАТ «Національна акціонерна компанія « Нафтогаз України» , а саме №0323 на суму 1 мільйон гривень; №0324 на суму 1 мільйон гривень; №0325 на суму 1 мільйон гривень; №0326 на суму 1 мільйон гривень; №0327 на суму 1 мільйон гривень; №0328 на суму 1 мільйон гривень; №0329 на суму 1 мільйон гривень; №0330 на суму 1 мільйон гривень; №0331 на суму 1 мільйон гривень; №0332 на суму 1 мільйон гривень, векселедавцем за якими є позивач.

Надалі, 05.03.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В., на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 11 переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинено виконавчі написи №360-369 на простих векселях, а саме №0323, №0324, №0325, №0326, №0327, №0328, №0329, №0330, №0331, №0332, кожен з яких номінальною вартістю 1 000 000,00 грн.

05.05.2015 Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкриті виконавчі провадження за вищевказаними виконавчими написами нотаріуса №№360-369 від 05.03.2015 року.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті того, що на думку позивача у останнього відсутні зобов'язання по сплаті грошових коштів за спірними векселями, оскільки останні не містять реквізит «підпис векселедавця». Такі доводи позивача ґрунтуються на тому, що Голова Правління ОСОБА_6 та головний бухгалтер ОСОБА_5 не підписували спірні векселі.

Так, ПАТ «Полтаваобленерго», із посиланням на статі Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, вважає, що НАК «Нафтогаз України» не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від позивача, оскільки відповідач отримав спірні векселі від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, а тому позивач просить суд визнати такими, що не підлягають виконанню спірні векселі.

В основу ж позовних вимог про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів нотаріуса №№360-369 від 05.03.2015 ПАТ «Полтаваобленерго» покладено твердження про неправомірність дій нотаріуса по вчиненню протесту векселів, які полягають у не перевірці нотаріусом факту пред'явлення оригінала векселя до сплати боржникові.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, НАК «Нафтогаз України» вказує на недоведеність позивачем факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та посилається на відсутність норм чинного законодавства, які передбачають можливість визнання недійсним зобов'язання. Спростовуючи доводи ПАТ «Полтаваобленерго» про необхідність визнання спірних векселів такими, що не підлягають виконанню, відповідач зауважує, що по-перше, спірні векселі відповідають вимогам ст. 75 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, по-друге, у фінансовому звіті позивача станом на 31.12.2014 у рядку 1605 «видані векселі» зазначено суму 10 000 000,00 грн., що підтверджує наявність факту видачі спірних векселів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На час видачі спірних векселів відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулювалися Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також законами України від 06.07.1999 «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», від 06.07.1999 «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», від 06.07.1999 «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів».

Відповідно до статті 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його випустила, і власником, та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

Приписами частини 2 статті 195 названого Кодексу унормовано, що цінні папери та порядок їх обігу встановлюються законом. Статтею 21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" визначено, що вексель є цінним папером, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Вексельне зобов'язання є безспірним та безумовним, а зобов'язання осіб, які підписали вексель, випливають виключно із самого векселя і не потребують підтвердження будь-якими іншими документами, окрім самого векселя.

Таким чином, зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» щодо сплати грошових коштів за спірними векселями, а саме №0323, №0324, №0325, №0326, №0327, №0328, №0329, №0330, №0331, №0332 є безспірними та підтверджуються наявністю самих векселів, а тому вимоги позивача про визнання недійсними зобов'язання сплатити за простими векселями суму грошових коштів на користь НАК «Нафтогаз України» є безпідставними та необґрунтованими.

Стверджуючи про необхідність визнання спірних векселів такими, що не підлягають виконанню з підстав відсутності на останніх реквізиту «підпис того, хто видає документ (векселедавця)», позивач стверджував, що Голова Правління ОСОБА_6 та головний бухгалтер ОСОБА_5 не підписували спірні векселі, про що останніми надані відповідні заяви, які долучені до матеріалів справи.

У межах розгляду даного господарського спору судом, у задоволення клопотання позивача, призначено проведення судової почеркознавчої експертизи та передано на вирішення експерта питання чи виконано підпис від імені ВАТ "Полтаваобленерго" у простому векселі № 0323-0332 ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від імені яких підписані прості векселі чи іншими особами.

Так, за висновком судової почеркознавчої експертизи № 155583/15592/15-92 від 18.11.2015, проведеної у справі, судом встановлено, що підписи від імені Голови правління та головного бухгалтера в оригіналах простих векселів №0323, №0324, №0325, №0326, №0327, №0328, №0329, №0330, №0331, №0332 від 04.05.2000 виконані рукописним способом без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів не ОСОБА_6 та не ОСОБА_5, а іншою особою.

Згідно зі ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, простий вексель містить:

(1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

(2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей;

(3) зазначення строку платежу;

(4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

(5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;

(6) зазначення дати і місця складання простого векселя;

(7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Разом з тим, за приписами п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" слідує, що при вирішення питання про наявність вексельних зобов'язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов'язаних за векселем осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Вказаною нормою Закону встановлено, що при видачі векселів від імені фізичних осіб підпис повинен містити паспортні дані та ідентифікаційний номер фізичної особи. Ці дані є обов'язковими реквізитами підпису фізичної особи, і без їх зазначення її не можна вважати векселедавцем (трасантом).

Виняток становлять підписи фізичних осіб, які через свої релігійні чи інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи. У паспорті таких фізичних осіб повинна бути відмітка органу внутрішніх справ про наявність у них права на здійснення платежів без ідентифікаційного номера, передбачена Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів (затверджений наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226 зареєстровано у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 за №1345/9944).

За відсутності зазначених реквізитів підпису юридичної або фізичної особи останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель - таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст. 2 Уніфікованого закону).

З огляду на вищевикладене, суд відзначає, що дефектом форми векселя, яке призводить до визнання його таким, що підлягає виконанню, є саме відсутність визначених законом обов'язкових реквізитів векселя, як документу, у даному випадку відсутність підписів Голови правління, головного бухгалтера та печатки векселедавця.

Наразі, суд відзначає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів втрати печатки на момент видачі векселів, натомість наявна у матеріалах справи довідка про знищення печатки у 2011 році не може бути прийнята судом як належний доказ у підтвердження відсутності печатки у позивача у 2000 році.

Наразі, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", відповідно до якого при розгляді справ такої категорії судам слід враховувати, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі частини 2 статті 241 Цивільного кодексу України несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

Суд відзначає, що із наявного у матеріалах справи фінансового звіту за 2014 рік вбачається, що підприємством позивача видано векселів на загальну суму 10 000 000,00 грн., що свідчить про обізнаність ПАТ «Полтаваобленерго» наявності у нього вексельних зобов'язань та може свідчити про відповідальність за векселем на підставі частини 2 статті 241 Цивільного кодексу України.

Таким чином, векселі, за якими вчинені спірні виконавчі написи, підлягають виконанню, а тому позовні вимоги у частині визнання векселів такими, що не підлягають виконанню задоволенню не підлягають.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, що діяла на час вчинення спірних написів) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так само згідно з п. 1.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 282/20595 від 22.02.2012 р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, для одержання виконавчого напису за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку, подаються: а) оригінал опротестованого векселя; б) акт про протест векселя.

Згідно з приписами ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та адреса стягувача;

найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, за яким виконавчий напис зареєстровано;

дата набрання юридичної сили;

строк пред'явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса (ст. 89 Закону).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2 "Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог кредитора.

Пунктом 10 вказаної Постанови визначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку

Як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, для вчинення спірних написів відповідач надав нотаріусу оригінали опротестованих векселів, акти про протест векселя. У вказаних документах містились усі реквізити, передбачені законом, та вони були підписані уповноваженими на те особами.

Вищевказані обставини досліджені та встановлені Київським районним судом міста Полтави у рішенні №552/1276/15-ц від 21.07.2015, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2015, а тому у силу статті 35 ГПК України не підлягають доказуванню повторно.

Отже, перевіривши спірні виконавчі написи на предмет відповідності порядку, визначеного законом для їх вчинення, суд вважає, що вказані виконавчі написи нотаріуса були здійснені на підставі, в межах повноважень та у порядку, передбаченими діючим законодавством.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені обставини у справі, господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, необхідно відмовити.

Одночасно, суд відхиляє заяву відповідача про застосування строку позовної давності, з огляду на нижчевикладене.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦК України, визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Відповідно до стаття 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Одночасно суд відзначає, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки у межах розгляду даної господарської справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому заява відповідача про застосування строків позовної давності є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на проведення експертизи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 32 - 35, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними зобов'язання ПАТ «Полтаваобленерго» сплатити за простими векселями №№0323-0332 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн. суму грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 грн. у строк платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015, а вказаний вексель таким, що не підлягає виконанню та про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи від 05.03.2015, що вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. на простих векселях №№0323-0332 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., векселедавцем за якими є ВАТ «Полтаваобленерго», правонаступником якого є позивач (із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.05.2015 року) - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 14.01.2016 року. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 15.01.2016 року

Суддя К.В. Полякова