КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа№ 910/20460/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд"

на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015

у справі № 910/20460/15 (суддя: Демидов В.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд"

про стягнення 282 021,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 282 021,28 грн., з яких, 275 145,37 грн. - основного боргу, 4 343,06 грн. - витрати на укладання договору та 2 532,85 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. у справі №910/20460/15 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольно частково: стягнуто з ТОВ "Мегаполісжитлобуд" на користь ФОП ОСОБА_2 основний борг (авансовий внесок) у розмірі 127 016 грн. 55 коп. та витрати на послуги адвоката у розмірі 1 914 грн. 11 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було виконано свої зобов'язання чим було порушено умови попереднього договору, а саме торговий центр у встановлені договором строки не відкрито, внаслідок чого позивач відмовився від підписання нового попереднього договору та просив повернути сплачений аванс.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "Мегаполісжитлобуд" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. у справі №910/20460/15 в частині стягнення з ТОВ "Мегаполісжитлобуд" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 основного боргу у сумі 127 016,55 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року залишити без змін. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що попередній договір не був припинений, у зв'язку із чим у суду першої інстанції були відсутні підстави застосовувати положення п. 12.5 попереднього договору та задовольняти вимоги позивача про стягнення на його корись авансового внеску.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" та призначено справу № 910/20460/15 до розгляду.

12.01.2016 року представники сторін у судове засіданні не з'явились про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином (а.с.104-108).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача, за наявними у справі доказами.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.03.2014 р. між ТОВ "Мегаполісжитлобуд" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено попередній договір щодо укладення договору оренди, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В., зареєстрований в реєстрі за №170 (Попередній договір)(а.с.13)

За умовами вищезазначеного договору, сторони зобов'язуються протягом 90 днів після настання відкладальної обставини, на умовах, передбачених в цьому попередньому договорі, укласти договір оренди. Відкладальна обставина - це настання в сукупності всіх наведених нижче обставин (умов): отримання орендодавцем акту введення в експлуатацію, сертифікату, свідоцтва на право власності та інших документів щодо торгового центру та/або приміщення, які можуть бути необхідні для укладення договору оренди із нотаріальним посвідченням відповідно до законодавства України.( п. 1.14. попереднього договору). Впродовж строку, вказаного в додатку 2 (п. 11), орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві на банківський рахунок, вказаний в цьому договорі, або банківський рахунок, зазначений у відповідному рахунку орендодавця (якщо орендодавець направить такий рахунок орендареві) платіж у якості попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за договором оренди, сума якого вказана в додатку 2 (п. 10). Орендар зобов'язаний сплатити авансовий внесок незалежно від виставлення орендодавцем відповідного рахунка.(п. 12.1 попереднього договору).

Як вбачається з пункту 10 Додатку 2 до попереднього договору авансовий внесок становить 145 263,53 грн., ПДВ - 29 052,71 грн., всього з урахуванням ПДВ - 174 316,24 грн., але не менше гривневого еквіваленту 14 888,44 доларів США по офіційному курсу НБУ (без ПДВ).(а.с.23)

Строки сплати авансового платежу визначені пунктом 11 Додатку 2 до попереднього договору, за яким:

- протягом 10 календарних днів з моменту укладення попереднього договору орендар сплачує 104 128,06 грн., ПДВ - 20 825,78 грн., всього з урахуванням ПДВ - 124 954,64 грн., але не менше гривневого еквіваленту 10 672,44 доларів США по офіційному курсу (без ПДВ);

- протягом 5 (п'яти) робочих днів після підписання протоколу допуску орендар сплачує 41 134,67 грн., ПДВ - 8 227,93 грн., всього з урахуванням ПДВ - 49 361,60 грн., але не менше гривневого еквіваленту 4 216,00 доларів США по офіційному курсу (без ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2014 р. відповідачем було виставлено позивачу рахунок №53 на загальну суму 127 016,56 грн.(а.с.36)

На виконання умов попереднього договору, позивач 27.03.2014 р. сплатив відповідачу авансовий внесок у розмірі 127 016,55 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №176 від 27.03.2014 р. (а.с.37), отже позивачем було виконано зобов'язання щодо сплати авансового внеску.

В обґрунтування позовних вимог, скаржник зазначає, що відповідачем (ТОВ "Мегаполісжитлобуд") не були виконанні свої зобов'язання чим було порушено умови попереднього договору, а саме торговий центр у встановлені договором строки не відкрило, внаслідок чого позивач листом №03/03 від 03.03.2015 р. відмовився від підписання нового попереднього договору та просив повернути сплачений аванс (а.с.31).

21.05.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом №21/05, в якому просив повернути сплачений аванс.(а.с.34)

У відповідь на зазначений лист відповідач гарантував, що авансовий внесок буде повернуто позивачу в повному обсязі до 10.07.2015 р., що підтверджується листом №1433 від 27.05.2015 р.(а.с.35).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідачем аванс повернуто не було, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість в сумі 275 145,37 грн., що еквівалентно 12 806,96 дол. США по офіційному курсу НБУ станом на 07.08.2015 р.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач на виконання умов попереднього договору сплатив авансовий внесок, у відповідності до п. 12.5 попереднього договору та на підставі того, що основний договір не укладено у зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на нього попереднім договором обов'язків, необхідних для укладення Основного договору, вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині слід відмовити, оскільки, обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як авансовий платіж, не можна розцінювати як грошове зобов'язання у розумінні ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з вимогами статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 5 ст. 182 ГК України відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Статтею 182 ГК України передбачено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. При цьому, зобов'язання встановлене попереднім договором. припиняється якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 4 ст. 182 ГК України передбачено, що зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 ст. 530 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за умовами п. 1.16 попереднього договору, дата відкриття - визначена орендодавцем відповідно до цього попереднього договору дата відкриття торгового центру для громадськості. Дата відкриття встановлюється відповідно до додатку 2 пункт 3. Орендодавець має право змінити дату відкриття та встановити іншу дату як дату відкриття відповідно до положень цього договору. В такому випадку до орендодавця не можуть застосовуватись будь-які штрафні санкції або інші негативні наслідки, якщо інше прямо не передбачено попереднім договором.

Пунктом 11.1 попереднього договору, визначено попередньо визначений строк, протягом якого орендодавець має намір відрити торговий центр для відвідувачів, визначений в додатку 2 (пункт 3). Орендодавець повідомляє орендаря про попередню дату відкриття не менше як за 6 місяців. Дата відкриття повинна наступити не пізніше спливу 6 місяців після закінчення вказаного в додатку 2 періоду, в якому попередньо заплановано дата відкриття торгового центру.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до попереднього договору сторони встановили, що орієнтовна дата відкриття наступить в четвертому кварталі 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 12.02.2015 р. відповідач на підставі ч. 1 ст. 182 ГК України та п. 15.2 попереднього договору звернувся до позивача з листом №1299 в якому у зв'язку із ненастанням відкладальної обставини пропонував укласти новий попередній договір.(а.с.30)

03.03.2015 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано лист №03/03 про розірвання попереднього договору та повернення авансового внеску у розмірі 127 016,56 грн. (а.с.31)

За умовам п. 12.5 попереднього договору, у випадку припинення дії даного договору (розірвання або відмови) з вини орендодавця, авансовий внесок (його залишок) підлягає поверненню орендарю протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати припинення попереднього договору з вини орендодавця та отримання від орендаря письмового повідомлення про повернення авансового внеску.

В подальшому, позивачем на адресу відповідача було надіслано лист №21/05 від 21.05.2015 р. про повернення сплаченого авансового внеску (а.с. 34)

У відповідь на листи позивача, відповідач листом №1433 від 27.05.2015 р. підтвердив припинення дії попереднього договору та гарантував повернення авансового внеску у розмірі 127 016,55 грн. до 10.07.2015 р.(а.с.35).

Як вбачається з матеріалів справи авансовий внесок у розмірі 127 016,55 грн. відповідачем позивачу повернуто не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача авансового внеску є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 127 016,55 грн., тобто у розмірі в якому позивач на виконання умов попереднього договору сплатив авансовий внесок, у відповідності до п. 12.5 попереднього договору та на підставі того, що основний договір не укладено у зв'язку з невиконанням відповідачем покладених обов'язків.

Стосовно доводів апелянта, що попередній договір не був припинений, у зв'язку із чим у суду першої інстанції були відсутні підстави застосовувати положення п. 12.5. попереднього договору та задовольняти вимоги позивача про стягнення на його корись авансового внеску. Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними, оскільки сам відповідач листом №1433 від 27.05.2015 р. підтвердив припинення дії попереднього договору та гарантував повернення авансового внеску у розмірі 127 016,55 грн. до 10.07.2015 р

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на укладення попереднього договору у розмірі 4 343,06 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 18.3 попереднього договору передбачено, що витрати, пов'язані із укладенням (у тому числі, пов'язані із нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією) попереднього договору, нового попереднього договору та договору оренди, несе саме орендар.

Крім того, п. 14.10 попереднього договору сторони погодили, що за даним договором сторони не компенсують одна іншій упущену вигоду ні за яких обставин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в частині стягнення витрат на укладення попереднього договору у розмірі 4 343,06 грн., слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 532,85 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (із змінами) обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Як вже зазначалось, позивачем заявлено до стягнення з відповідача коштів, які були перераховані позивачем у якості авансового внеску згідно попереднього договору, тому у відповідності до ст. 625 ЦК України, обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як авансовий платіж, не можна розцінювати як грошове зобов'язання.

Вищезазначена позиція також викладена і у Інформаційному листі Вищого господарського суду України "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 532,85 грн. не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позовні вимоги в частині стягнення 127 016,55 грн. є обґрунтованими та доведеними а тому підлягають задоволенню, в іншій частині вимог слід відмовити.

Також вірними є висновки суду першої інстанції відносно часткового задоволення витрат позивача по оплаті послуг адвоката в розмірі 1 914 грн.11 коп., відповідно до ст. 48, 49 ГПК України , оскільки на підтвердження зазначених витрат позив надав договір про надання правової допомоги (а.с. 40) та квитанцію про сплату послуг (а.с. 44). Підтвердженням того, що Величко Д.В. адвокат, є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4303 від 25.04.2012 р. Також, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з зазначеним суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, правомірно прийшов до висновку про обмеження розмір витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі № 910/20460/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі № 910/20460/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі № 910/20460/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20460/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна