РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2016Справа №910/29262/15

За позовомПриватного підприємства "Юлана"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соломія-Твоя"
простягнення 35 927,67 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

представники:

від позивачаДенисов В.Є. (представник за довіреністю від 09.02.2015 р.)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Юлана" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соломія-Твоя" про стягнення заборгованості в розмірі 21 967,48 грн., 7 748,41 грн. пені, 2 196,76 грн. штрафу, 3 595,72 грн. інфляційних втрат та 419,30 грн. 3% річних за договором поставки № 146/21 від 11.11.2014 р.

За вказаною позовною заявою ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29262/15, розгляд справи призначено на 18.12.2015 р.

Згідно з ухвалою від 18.12.2015 р. судом відкладено розгляд справи на 15.01.2016 р. через неявку в засідання представників сторін.

В судове засідання 15.01.2016 р. з'явився представник позивача, який обґрунтував обставини виникнення заборгованості у відповідача, підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував, хоча про дату, час та місце судових засідань у справі відповідач повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2014 р. між Приватним підприємством "Юлана" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Соломія-Твоя" (покупець) укладено договір поставки № 146/21, за умовами якого постачальник постачає і передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією.

Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість товару визначається на підставі узгодженої та підписаної сторонами специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору, чи може узгоджуватись під час підпису товарно-транспортних накладних, та вказуватись у них. Сума цього договору складається з суми усіх платежів за ним у відповідності до видаткових або товарно-транспортних накладних. (п. 3.1 договору поставки).

Відповідно до п. 3.2 договору поставки, покупець здійснює вчасний розрахунок за кожну партію товару. Оплата виконується на умовах 21 шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, зазначений у розділі 8 цього Договору, або шляхом внесення готівкових коштів до каси постачальника. Платіжне зобов'язання вважається виконаним покупцем після зарахування коштів на банківський рахунок постачальника або внесення в касу.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору ним було поставлено товар відповідачеві на суму 21 967,48 грн., який останнім оплачений не був.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов'язань за договором позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 21 967,48 грн., що підтверджується видатковими накладними: № ЮИ000000346 від 30.01.2015 р. на суму 948,48 грн., № ЮИ00000243 від 03.02.2015 р. на суму 3 675,06 грн., № ЮИ00000546 від 18.02.2015 р. на суму 819,80 грн., № ЮИ00000629 від 24.02.2015 р. на суму 1 709,88 грн., № ЮИ000000836 від 18.03.2015 р. на суму 5 039,84 грн., № ЮИ00000941 від 29.03.2015 р. на суму 5 567,37 грн., № ЮИ00000953 від 27.03.2015 р., підписані в двосторонньому порядку повноважними представникам сторін та скріплених печатками обох підприємств (засвідчені копії накладних наявні в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу оплату отриманого товару не провів, доказів на спростування свого прострочення у відносинах з позивачем не надав.

Таким чином, факт наявності заборгованості у сумі 21 967,48 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене з боку відповідача порушення у його зобов'язанні за договором, позивач заявив позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соломія-Твоя" також 7 748,41 грн. пені, 2 196,76 грн. штрафу, 3 595,72 грн. втрат від інфляції та 419,30 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 3.5 договору поставки сторони погодили, що у разі прострочення оплати товару покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення оплати. Якщо покупець прострочив сплату за отриману партію товару більш, ніж на 10 календарних днів, постачальник має право вимагати сплати штрафу у розмірі 10% від суми прострочення оплати та призупинити постачання наступних партій товару до повного погашення заборгованості з урахуванням пені та збитків та в односторонньому порядку відмовитись від виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд встановив необхідність здійснення його перерахунку через помилково визначені позивачем на один день раніше дати виникнення прострочення відповідача з оплати товару та нарахування заборгованості по пені понад строк, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Отже, за наслідками самостійного підрахунку пені в межах встановлених законодавством вимог, суд вважає правомірним стягнути з відповідача 6 406,76 грн. пені за прострочення сплати отриманого товару.

Окрім того, в порядку п. 3.5 договору поставки позивач здійснив розрахунок штрафу у вигляді 00% від вартості неоплаченого товару, що разом становить 2 196,76 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем у заяві штрафу, суд дійшов висновку, що позивачем вірно розрахований вказаний показник.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, правомірно здійсненими за кожною видатковою накладною, судом встановлено, що позивачем помилково визначено дату виникнення прострочення відповідача на один день раніше дійсних дат прострочення, які визначені судом відповідно до п. 3.2 договору поставки.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України, розмір 3% річних, які підлягають стягненню, становить 417,49 грн., а інфляційних втрат - 3 298,06 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Сума судового збору за результатами розгляду справи відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соломія-Твоя" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, б. 19-21, літ. А, ідентифікаційний код 39412871) на користь Приватного підприємства "Юлана" (03151, м. Київ, Повітрофлотський пр-т, 94 А, корп. № 3, літ. В, прим. № 2, ідентифікаційний код 31470096) 21 967 (двадцять одну тисячу дев'ятсот шістдесят сім) грн. 48 коп. боргу, 6 406 (шість тисяч чотириста шість) грн. 76 коп. пені, 2 196 (дві тисячі сто дев'яносто шість) грн. 76 коп. штрафу, 417 (чотириста сімнадцять) грн. 49 коп. 3% річних, 3 298 (три тисячі двісті дев'яносто вісім) грн. 06 коп. інфляційних втрат та 1 162 (одну тисячу сто шістдесят дві) грн. 04 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.01.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко