ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 р. Справа № 909/1305/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Б.Хмельницького, 22/23, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300; поштова адреса: вул. Жайворонкова, 38а/1, м. Хуст, Закарпатська область, 90400,

до відповідача: ОСОБА_2 міської ради, вул. І.Франка, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300,

про визнання незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15.12.2014 року за № 2774, визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 29.08.2007 року, визнання договору оренди землі від 29.08.2007 року поновленим на той самий строк і на тих самих умовах

за участю:

від позивача: представники не з'явилися

від відповідача: ОСОБА_3 - начальник земельного відділу ОСОБА_2 міської ради, (довіреність № 831/02-24/38 від 02.12.2015 року)

встановив: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 міської ради (далі відповідач) про:

- визнання незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15.12.2014 року за № 2774 "Про вилучення земельних ділянок у суб"єктів господарської діяльності" в частині вилучення із землекористування у підприємця ОСОБА_1 земельної діляниу площею 0,0013 на вул. Дзвонарська (вставка 011) для будівництва промтоварного магазину та визнання такими, що втратив чинність договір оренди земельної ділянки від 29.08.2007 року №71, укладений між ОСОБА_2 міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1;

- визнання укладеною між позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та відповідачем - ОСОБА_2 міською радою Івано-Франківської області () додаткову угоду до договору оренди землі від 29.08.2007 року №71 (в редакції змін зареєстрованих у ОСОБА_2 міській раді 06.07.2012р.), щодо земельної ділянки загальною площею 0,0013 га для будівництва продтоварного магазину, яка знаходиться в м. Калуші на вулиці Дзвонарській (вставка 011), зареєстрованої у ОСОБА_2 міському відділі Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.08.2007 року за №71, про його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах, а саме, згідно п. 1.1 котрої сторони погодили викласти п.8 Договору оренди землі в наступній редакції: "Договір пролонговано (поновлено) на 5 (п"ять) років до 16.06.2019 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію";

- визнання договору оренди землі від 29.08.2007 року №71 (в редакції змін зареєстрованих у ОСОБА_2 міській раді 06.07.2012 року) поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, між позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та відповідачем - ОСОБА_2 міською радою Івано-Франківської області () щодо земельної ділянки загальною площею 0,0013 га для будівництва продтоварного магазину, яка знаходиться в м. Калуші на вулиці Дзвонарській (вставка 011), зареєстрованої у ОСОБА_2 міському відділі Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.08.2007 року за №71.

Позовні вимоги обгрунтовані належним виконанням прийнятих на себе договірних зобов"язаннь та правом на пролонгацію спірного договору, в зв`язку з продовженням кориcтуваня земельною ділянкою після закінчення строку договору..

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№335/16 від 12.01.16) та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог, мотивуючи порушенням позивачем порядку вчинення дій у визначені строки відповідно до норм чинного законодавства для пролонгації спірного договору.

Позивач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 15.12.15), яке долучене до матеріалів справи.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

14 травня 2007 року між ОСОБА_2 міською радою (по договору - орендодавець/по справі - відповідач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (по договору - орендар/по справі - позивач) укладено договір оренди землі, який зареєстровано у ОСОБА_2 міському відділі Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Дерржкомземі України по земельних ресурсах" про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.08.2007 року за №71.

Відповідно до п.п.1, 2, 4 вказаного Договору орендодавець згідно рішення ОСОБА_2 міської ради від 15.06.2006 року №38 надав в оренду земельну ділянку площею 0,0013 га в строкове платне користування для будівництва продтоварного магазину, яка знаходиться в м. Калуші на вул. Дзвонарській (вставка 011).

Згідно п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 1510, 48 грн.

В силу п. 8 спірного договору визначено термін дії договору до 15.06.2009 року.

06 липня 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №71 від 29.09.2007 року відповідно до якої пролонговано (поновлено) договір з 16.06.2009 року до 16.06.2014 року та внесено сторонами зміни до вказаного Договору, зокрема щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки: з 01.01.2009 року нормативно-грошова оцінка землі складає 8 943 грн. 87 коп.; з 01.01.2010 року - 9 471 грн. 66 коп.; з 01.01.2011 року - 9 471 грн. 66 коп.; з 01.01.2012 року - 9471 грн. 66 коп.

Згідно п. 9 Додаткової угоди з 01.01.2009 року орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 268 грн. 32 коп. в рік, а з 01. 01.2010 року орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 284 грн. 15 коп., з 01.01.2011 року орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 284 грн. 15 коп. в рік.

З 01.01.2012 року сторонами визначено, що орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 473 грн. 58 коп. в рік.

Листом №637/02-09/38 від 01.12.2014 року (копія знаходиться в матеріалах справи) виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради звернувся до відповідача, в якому просив останнього в письмовій формі повідомити його про наміри щодо поновлення терміну дії Договору оренди.

08 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою №3743 про перед- підписання Договорів оренди землі.

Листом №3743 від 22.01.2015 року (копія знаходиться в матеріалах справи) відповідач звернувся до позивача та повідомив останнього про вилучення земельної ділянки площею 0, 0013 га на вул. Дзвонарська (вставка 011) із землекористування, у зв"язку з невиконанням умов договору оренди землі.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічні визначення містить норма статті 373 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗК України).

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (ч. 2 ст. 125 ЗК України).

Згідно ст. 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди землі є строк його дії (ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення права на поновлення спірного договору оренди землі, тобто на 15.06.2009 р.) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Згідно п. 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору. Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011р.) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ч.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2012 р. № 01-06/1821/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, адже таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Отже, на момент виникнення у позивача права на поновлення спірного договору оренди землі, тобто на 15.06.2009 р., умовами договору та чинним, на той час, законодавством не передбачалось автоматичного поновлення договорів оренди землі державної та комунальної власності в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначалось переважне право добросовісного орендаря на поновлення договору. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін було можливе лише за наявності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке належало прийняти в межах місячного строку після закінчення договору ореди землі. Проте, таке рішення ради в матеріалах справи відсутнє.

Натомість, як вбачається зі змісту додаткової угоди, відповідачем 03.07.2012 прийнято рішення №1310 про продовження позивачу строку користування земельною ділянкою з16.06.2009р.до 16.06.2014р . Отже, відповідач вважав, що договір оренди землі припинився 15.06.2009р.

Відповідно до приписів статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" у вказаній редакції, договор оренди землі поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах, тобто строк договору оренди землі не змінюється.

Як вже зазначалось, за умовами укладеного сторонами 14.05.2007 договору оренди землі, строк оренди до 15.06.2009 (2роки 1місяць), тоді як відповідно до додаткової угоди укладеної на підставі рішення ради від 03.07.2013р №1310 про продовження строку користування земельною ділянкою, позивачу продовжено (поновлено) право користування земельною ділянкою строком на 5 років, а також змінено інші умови договору оренди землі, що суперечить наведеним положенням Закону України "Про оренду землі".

Отже, прийняття органом місцевого самоврядування зазначеного вище рішення не є правовою підставою для поновлення договору оренди землі.

Таким чином, договір оренди землі між сторонами не поновився з16.06.2009р, а припинив свою дію 15.06.2009р. відповідно до положень статті 31 вказаного Закону.

Однак, Додаткова угода про пролонгацію договору оренди хоч і була укладена з порушенням норм чинного законодавства, проте пройшла державну реєстрацію, а тому на підставі неї між сторонами виникли правові відносини та сторони вважали, що договір оренди діє до 16.06.2014 року і позивач просить продовжити (пролонгувати) строк його дії з урахуванням ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена підстава поновлення договору оренди у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Як вбачається із матеріалів справи спірний договір припинив свою дію 16.06.2014 року. Однак, позивач звернувся до відповідача із заявою про намір поновлення договору лише 08.12.2014 року.

Суду не подано доказів звернення позивача до відповідача у місячний строк після закінчення договору оренди землі із заявою про продовження договору оренди землі та офертою про укладання Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Як і не подано доказів оскарження до суду відмовити та зволікання відповідача в укладенні Додаткової угоди про поновлення договору оренди.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального Кодексу доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень(ст.33 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим, то позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15 грудня 2014 року за №2774 "Про вилучення земельних ділянок у суб"єктів господарської діяльності" в частині вилучення із землекористування Підприємця ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0013 на вул. Дзвонарська (вставка 011) для будівництва промтоварного магазину, то позов в цій частині слід задовольнити, виходячи з наступного.

За змістом статті 13 Конституції України землі є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 Земельного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 83 названого Кодексу унормовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

При цьому слід зазначити, що підстави та порядок вилучення земельних ділянок передбачено нормами ст. 149 Земельного кодексу України.

Зокрема, згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

В спірному випадку прийняття ОСОБА_2 міською радою рішення від 15.12.2014 року за № 2774 "Про вилучення земельних ділянок у суб"єктів господарської діяльності" в частині вилучення із землекористування у підприємця ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0013 на вул. Дзвонарська (вставка 011) суперечить вимогам вищезазначеним нормам чинного законодавства.

Разом з тим, слід зазначити, що закінчення терміну дії спірного договору автоматично тягне за собою повернення орендованої земельної ділянки орендодавцю. Отже, земельна ділянка не може одночасно, після припинення строку договору оренди землі, вилучатись у орендаря і повертатись орендарем .

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову зокрема в частині визнання незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15 грудня 2014 року за №2774 "Про вилучення земельних ділянок у суб"єктів господарської діяльності" в частині вилучення із землекористування Підприємця ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0013 на вул. Дзвонарська (вставка 011) для будівництва промтоварного магазину.

Зважаючи на встановлення факту припинення вищевказаного договору та недоведення позивачем які саме його права та охоронювані законом інтереси порушені або оспорюються внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, в позові про визнання незаконним рішення ради в частині визнання такими, що втратив чинність договір оренди земельної ділянки від 29.08.2007 року №71, укладений між ОСОБА_2 міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 слід відмовити .

Судові витрати у справі, за правилами ст.49 ГПК України слід відшкодувати позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема в сумі 609 грн. 00 коп. Решта судових витрат залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 124 Конституції України, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. ст. 13, 15, 31, 33 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 12, 78, 83, 116, 122, 125, 149 Земельного кодексу України, ст. 21 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 32, 33, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15.12.2014 року за № 2774, визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 29.08.2007 року, визнання договору оренди землі від 29.08.2007 року поновленим на той самий строк і на тих самих умовах задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення 53 сесії шостого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 15 грудня 2014 року за №2774 "Про вилучення земельних ділянок у суб"єктів господарської діяльності" в частині вилучення із землекористування Підприємця ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0013 на вул. Дзвонарська (вставка 011) для будівництва промтоварного магазину.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради (вул. І.Франка, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, код 13050500) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( вул. Б.Хмельницького, 22/23, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, код НОМЕР_1) - 609 грн. 00 коп. (шістcот дев"ять гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Решту судових витрат по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.16

Суддя Фанда О. М.