ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р.Справа № 922/4113/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Ленінського району міста Харкова, м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків
до 1) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш Оберіг", м. Харків , 2) Харківської міської ради, м. Харків 3) Управління Держземагенства у місті Харкові, м. Харків 4) Управління Держгеокадастру у місті Харкові Харківської області, м. Харків
про скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

прокурора - Тарасова С.С., посвідчення № 036251 від 12.11.2015 року;

відповідача (ХМР) - не з'явився

відповідача (ОК "ЖБК" Наш Оберіг") - не з'явився;

відповідача (Управління Держземагентства у м. Харкові) - не з`явився,

відповідача (Управління Держгеокадастру у м. Харкові Х/о) - не з`явився,

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ленінського району міста Харкова звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати 26 додатку 1 до рішення Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів" від 10.09.2008 №226/08; визнати недійсним державний акт від 25.02.2009 серії ЯД №052710 на право власності на земельну ділянку, площею 7,0950 га, кадастровий номер :12:053:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Житня, виданий ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ"; визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язати ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 7,0950 га з кадастровим номером :12:053:0002, про що скласти акт прийому-передачі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 17.07.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 17.07.15р. залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 інспекцію сільського господарства в Харківській області.

24.07.15р. представник 3-ї особи надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив наступне.

Згідно п.26 додатку 1 до рішення 25 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 10.09.2008 №226/08 надано у приватну власність ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" земельну ділянку загальною площею 7,0952 га по вул. Житній для будівництва об'єкту зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову. На підставі вказаного рішення ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,0952 га по вул. Житній, м. Харкова.

Крім того, представник державної інспекції сільського господарства в Харківській області зазначив, що відповідно до ст. 135 ЖК України та абз.1 п.8 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу (далі - Примірного статуту) до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійного проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов. ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" не відповідає вимогам ст.ст.133, 135,137 ЖК України та Примірного статуту в частині мети його діяльності, як житлово- будівельного кооперативу. Всупереч ст.135 ЖК та абз.1 п.8 Примірного статуту інші члени кооперативу, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не потребують поліпшення житлових умов. Всупереч ст. 137 ЖК України та абз.2 п.5 Примірного статуту статут ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" не відповідає вимогам Примірного статуту. У статуті ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить меті. Таким чином, ОСОБА_1 інспекція сільського господарства в Харківській області підтримує позовну заяву прокурора.

27.07.15р. прокурор надав заяву, в якій просить суд винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку, площею 7,0950 га, кадастровий номер :12:053:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Житня, що відповідно до державного акту від 25.02.2009 серії ЯД №052710 належить на праві власності ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ".

Ухвалою суду від 14.09.15р. було відмовлено в задоволені заяви прокурора про вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Представник відповідача (ХМР) через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. № 35001 від 03.09.2015 року), в якому проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача (ХМР) через канцелярію суду надав заяву про залишення позову без розгляду (вх. № 35002 від 03.09.2015року), оскільки прокурором в позовній заяві не вказано обставини, пов`язані з порушенням інтересів держави.

Суд, розглянувши дану заяву, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вважає, що представниками сторін надано достатньо доказів для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 14.09.15р. за клопотанням прокурора строк вирішення спору продовжено по 29.09.15р.

Ухвалою суду від 29.09.15р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління Держземагентства у місті Харкові.

09.11.15р. представник Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області надав клопотання про заміну відповідача (Управління Держземагенства у місті Харкові) його правонаступником управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області.

Ухвалою суду від 09.11.15р. відмовлено в задоволенні даного клопотання, оскільки не надано доказів повної передачі прав та обов`язків Управління Держземагенства у місті Харкові його правонаступнику Управлінню Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області.

20.11.15р. представник відповідача (Управління Держгеокадастру у м. Харкові Х/о) надав письмові пояснення по справі, в яких проти позову заперечує, та надав документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

28.12.15р. прокурор надав супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

04.01.16р. представник 3-ї особи надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі представника 3-ї особи.

Суд, розглянувши дану заяву, визнав її такою, що не суперечить чинному законодавству та інтересам сторін, а тому задовольняє її.

Прокурор в судовому засіданні 11.01.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник 3-ї особи в судове засідання 11.01.16р. не з'явився.

Представник відповідача (ХМР) в судове засідання 11.01.16р. не з'явився.

Представник відповідача (ОК "ЖБК" Наш Оберіг") в судове засідання 11.01.16р. не з'явився.

Представник відповідача (Управління Держземагентства у м. Харкові) в судове засідання 11.01.16р. не з'явився.

Представник відповідача (Управління Держгеокадастру у м. Харкові Х/о) в судове засідання 11.01.16р. не з'явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Ленінського району м. Харкова, прокуратурою району встановлено, що п. 26 додатку 1 до рішення 25 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 10.09.2008 №226/08 надано у приватну власність ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" () земельну ділянку загальною площею 7,0952 га (в межах договору оренди землі від 03.03.2008 №13) по вул. Житній для будівництва об'єкту зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову.

На підставі вказаного рішення ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" отримало державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.02.2009 серія ЯД N052710, площею 7,0950 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Житня.

Відповідно до витягу №428/09 від 23.03.2009 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :12:053:0002 площею 7,0950 га, що передана у власність ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" складає 10403100 грн.

Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України Про прокуратуру (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч.2 ст.2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Про обов'язок прокурора зазначити у позовній заяві про відсутність такого органу також вказано в абз. 4 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" (у редакції, викладеній у пункті 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 №2 "Про внесення до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України доповнень і змін, що стосуються участі прокурора у судовому процесі"). У даному випадку такий орган відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями у даному випадку виступає у якості відповідача.

Відповідно до п.2.1. наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.11.2012 "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень" пріоритетним напрямом представницької діяльності є захист інтересів держави у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України, справи у спорах, передбачених п. 6 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Підставою звернення із даним позовом прокурор вказує те, що вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність другого відповідача на підставі положень ст.41 ЗК України.

Відповідно до ст.41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена, як житлово-будівельний кооператив, а тому, при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

В силу ст.ст. 133, 135 ЖК та абз.1 п. 8 Примірного статуту, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі -ЖБК) і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 137 ЖК УРСР житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ч. 6 ст. 137 ЖК УРСР та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 5, абз. 2 п. 7 абз. 1, п. 45 , абз. 1 п. 74 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу; число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік; до членів ЖБК приймаються особи віком до З0 років; громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов; контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Суд приходить до висновку, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу: ст. 7 Законом України "Про кооперацію" або Житловим кодексом УРСР та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться, як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (Житловий кодекс України та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно-правовових актів.

Також, всупереч ч. 6 ст. 137 ЖК УРСР та положенням Статуту, рішення про створення ОК ЖБК "Наш Оберіг" та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, в той час, як статут кооперативу зареєстровано.

Відповідачі не надали суду жодного доказу того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимогам ст. 135 ЖК України та положенням Статуту.

Вимога щодо необхідності поліпшення житлових умов повинна бути передбачена у матеріалах реєстраційної справи та статутних документах. Вивчення судом зазначених документів ОК "ЖБК "Наш Оберіг" встановлено, що відповідні відомості у них відсутні.

Також судом встановлено, що всупереч положенням Статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, як у редакції статуту на момент прийняття спірного рішення так і в новій редакції за 2009 рік - число його членів - три.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що спірне рішення Харківської міської ради від 10.09.08р. №226/08 щодо надання ОК "ЖБК "Наш Оберіг" у власність земельної ділянки для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів є передчасним.

Отже матеріали справи свідчать, що ОК "ЖБК "Наш Оберіг" створено всупереч приписам ст.133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР та Примірного статуту ЖБК, які по відношенню до законів України"Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Зазначене зумовлює висновок суду про наявність порушеного права. Проте, позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В процесі судового розгляду даної справи, відповідачами було заявлено про застосування строків позовної давності.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком предявлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи (том 1 а.с. № 92), про що свідчить протокол сесії Харківської міської ради 5 скликання, прокурор міста Харкова ОСОБА_5, брав особисту участь у проведенні 10 вересня 2008 року сесії Харківської міської ради при ухваленні органом місцевого самоврядування спірного рішення.

Як вбачається з супровідного листа (том 1 а.с. № 93) від 07.10.08р. № 08-04/2807/2-08, з відміткою прокуратури м. Харкова про прийняття, паперова копія оскаржуваного рішення сесії отримана прокуратурою 09 жовтня 2008 року.

Прокурором не надано суду доказів відсутності представника прокуратури під час сесії Харківської міської ради, яка відбулася 10.09.08р. та неотримання вказаного ним вказаного рішення, коли відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акти органів місцевого самоврядування доводяться до відома населення. Крім того, згідно ст. 21 Закону України "Про інформацію" рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия" та Бюлетенях міської ради.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про прокуратуру", органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Отже, прокурор дізнався про винесення спірного рішення 10 вересня 2008 року та на підставі вимог Закону України "Про прокуратуру" мав організувати проведення перевірки.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва обєктів" від 10.09.2008 226/08, позовна давність не поширювалася на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року, № 4176-VI у Цивільному кодексі України пункт 4 частини першої статті 268 виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15 січня 2012 року.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відтак, відповідно до зазначених законодавчих положень, строк позовної давності для звернення прокурора, як позивача, до суду з позовом про визнання незаконним та скасування п. 16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 10.09.2008 №226/08 починає свій перебіг з 15 січня 2012 року та закінчується 15 січня 2015 року.

Натомість, прокурор звернувся до суду з позовом у липні 2015 року, тобто після пропуску строку позовної давності.

Викладена позиція підтверджується постановами ВГСУ від 03.12.2015 року по справі № 922/2684/15 та від 09.12.2015 року по справі №922/2559/15.

Слід звернути увагу на те, що твердження прокурора про подання позову в межах строку позовної давності суперечить правовій позиції Верховного суду України, висловленій 1 липня 2015 року у постанові у справі № 6-178цс15, 25.03.2015 у справі № 3-21гс-15, 23.12.2014 у справі № 3-194-гс14, 27.05.2014 у справі № 3-23гс14. Так, Верховний суд України вказав, що ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що прокурор звернувся з позовом у цій справі з пропуском строку позовної давності.

Частиною 1 ст. 111-28 ГПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, суд вважає, що існують законні підстави для застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування п. 26 додатку 1 до рішення Харківської міської ради Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів від 10.09.2008 №226/08; визнання недійсним державного акта від 25.02.2009 серії ЯД №052710 на право власності на земельну ділянку, площею 7,0950 га, кадастровий номер :12:053:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Житня, виданий ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ"; визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК "ЖБК "НАШ ОБЕРІГ" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 7,0950 га з кадастровим номером :12:053:0002, про що скласти акт прийому-передачі не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст.ст. 44, 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даному випадку прокурору в позові було відмовлено повністю за спливом строку позовної давності, тому судові витрати у даній справі залишаються за прокурором. Однак, у зв`язку з тим, що на час звернення прокурора до суду з відповідним позовом його було звільнено від сплати судового збору, тому, в даному випадку судовий збір з прокурора не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_6