ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 922/6130/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В.", м.Сквира
до Фермерського господарства "Веселе", с.Прудянка Харківської області
про стягнення 186918,11 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов.№01 від 07.01.2016 року);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

23.11.2015 р. позивач, ТОВ "ОСОБА_1О.В.", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Фермерського господарства "Веселе", 186918,11 гривень, в тому числі 50000,00 гривень боргу, 30844,80 гривень штрафу, 106073,11 гривень процентів Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу товарів №15 ЗППА, укладеного між позивачем та відповідачем 17.03.2014 р. Крім того, просив суд стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2015 р. було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. було відкладено розгляд справи на 12.01.2016 р.

Позивач у судовому засіданні 12.01.2016 р. позов підтримував, змін не мав.

У призначене судове засідання 12.01.2016 р. представник відповідача не зявився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки у судове засідання суд не повідомив. Про дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, без участі відповідача, в порядку ст.75 ГПК України.

Отже, суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

17.03.2014 р. сторони уклали договір купівлі-продажу товарів №15 ЗППА, за яким позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 102816,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №211 від 31.03.2014 р.

Відповідно до п.2.1. Доповнення №1 до Договору покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку:

- до 17.03.2014 р. 30844,80 грн.;

- до 24.10.2014 р. 71971,20 грн.

Відповідачем була здійснена часткова оплата за поставлений товар на загальну суму 52815,80 грн.: 19.03.2014 р. перераховано 30844,80 грн. та 20.02.2015 р. - 21971,00 грн.

Таким чином, неоплаченим на цей час є поставлений товар на суму 50000,00 грн.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі прострочення оплати товару понад 30 днів покупець-відповідач сплачує штраф у розмірі 30 % вартості Договору за кожен факт прострочення платежу.

Відповідачем була здійснена часткова оплата товару та мало місце прострочення оплати понад 30 днів, у зв'язку з чим, позивач нарахував 30844,80 грн. штрафу.

Згідно з п.7.2 Договору у разі прострочення сплати будь-якого платежу відповідач сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: Сума процентів = (сума простроченого платежу*0,5*кількість календарних днів прострочення платежу).

Позивач нараховує ці річні проценти у сумі 71971,20 грн. з 25.10.2014р. по 20.02.2015р., у сумі 50000,00 грн. з 21.02.2015р. по 31.10.2015 р.

Позивач просить суд стягнути 106073,11 грн. процентів

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 50000,00 гривень боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити з нього певну грошову суму.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафними санкціями, відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Сторони в договорі погодили нарахування штрафу у разі несвоєчасної оплати товару понад 30 днів.

За таких підстав, суд вважає вимоги позивача про стягнення 30844,80 грн. штрафу, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства, підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони в договорі встановили інший розмір річних за користування грошовими коштами, які визначили формулою у договорі.

За таких обставин, суд, перевіривши період нарахування процентів, вважає позовні вимоги позивача по стягненню 106073,11 грн. річних обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.230, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повінстю.

Стягнути з Фермерського господарства "Веселе", (62320, Харківська область, Дергачівський район, смт.Прудяка, вул.Горького, буд.12А, , ІПН 19, р/р 0001 ПАТ "ІМЕКСБАНК", м. Одеса, МФО 328384) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (09000, Київська область, Сквирський район, м.Сквира, вул.Щорса, 100, , ІПН:05) 50000,00 гривень боргу, 30844,80 гривень штрафу, 106073,11 гривень процентів, та 2803,77 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_3