РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/29694/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М-СТАНДАРТ» до приватне підприємство «ТВІН» про стягнення 13505,31 грн, за участю представників сторін:

від позивача: Дещенко А.С. (довіреність від 16.11.2015 № б/н);

відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ТОВ «М-СТАНДАРТ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПП «ТВІН» (надалі - відповідач), яким заявлено вимогу про стягнення з останнього заборгованості в сумі 13505,31 грн, з яких: 10999,92 грн - основна заборгованість; 2370,18 грн - пеня; 135,21 грн - 3 % річних, а також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та по сплаті послуг адвоката в сумі 2000,00 грн.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки товарів від 12.11.2014 № МС 1211/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 позов ТОВ «М-СТАНДАРТ» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/29694/15.

Ухвали, винесені судом у даній справі, надсилалися відповідачеві на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце належним чином. Крім того, в матеріалах справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду завчасно.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав. Також відповідач своїм правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзив на позов до суду не подав, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12 січня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

12.11.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «М-СТАНДАРТ», як постачальником, та приватним підприємством «ТВІН», як покупцем, укладено договір поставки товарів № МС 1211/14 (надалі - договір) відповідно до якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупцеві товари, визначені у п. 1.2. договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і оплатити товар (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниці виміру, кількість, асортимент, ціна товару, що підлягає поставці за договором визначаються у видаткових накладних, або згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товарів проводиться у відповідності до заявок, які подаються покупцем. Заявка обов'язково повинна містити дані щодо асортименту та кількості товару. Заявка може бути надана постачальнику по факсу, електронною поштою, кур'єром або іншим погодженими сторонами способом (п. 1.3. договору).

Згідно п. 2.1. договору товар повинен бути повністю поставлений протягом не більш семи робочих днів з моменту отримання заявки, а в окремих випадках за умов згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною договору. Пунктом 2.2. договору передбачено, що постачальник має право на дострокову поставку товару з обов'язковим повідомленням покупця про це у термін, не пізніше як за один робочий день.

Партією товару вважається його кількість, вказана в одній видатковій накладній (п. 2.4. договору)

Постачальник разом з партією товару повинен надати наступні документи: податкову накладну, видаткову накладну, сертифікат відповідності виробника (на замовлення покупця) із зазначенням їх вихідних даних у видаткових накладних (п. 2.7. договору).

У відповідності до п. 2.9. договору датою поставки партії товару вважається дата видаткової накладної.

Ціна на товар встановлюється у національній валюті (гривнях) у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору (п. 4.1. договору).

Згідно п. 5.1. договору покупець здійснює оплату за партію товару впродовж одного календарного дня з дати поставки.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що у разі прострочення оплати партії товару продавець має право вимагати, а покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період вчинення правопорушення у сфері господарювання, від суми заборгованості (невиконаного зобов'язання), за кожен день прострочення зобов'язання.

Строк дії договору починає свій перебіг у момент його підписання та скріплення печатками та закінчується 31.12.2015 (п. 11.2. договору). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 11.3. договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи з умов договору, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач на підставі договору поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 16 999, 92 грн. Наведена обставина підтверджується видатковою накладною від 03.07.2015 № 97 на суму 16 999, 92 грн, яка підписана з боку відповідача його особою, уповноваженою довіреністю, виданою відповідачем на отримання від позивача видаткових накладних і скріплена відбитками печаток відповідача.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за договором. Відповідач оплату вартості отриманого ним товару на користь позивача здійснив частково, а саме в сумі 6 000, 00 грн, що підтверджується виписками з особового рахунку позивача за 16.07.2015, 07.08.2015, 14.08.2015, 18.08.2015, належним чином копії яких містяться в матеріалах справи. Наведена обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за договором у сумі 10 999, 92 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач двічі звертався до відповідача з претензією про повернення боргу за договором, на що останнім було надано відповіді від 09.09.2015 № 131 та 05.10.2015 № 195, в яких відповідач визнає виниклу заборгованість, однак свої зобов'язання за договором так і не виконав.

Крім того, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2015, підписаного представниками обох сторін, що також свідчить про визнання відповідачем заборгованості (оригінал якого судом оглянуто у судовому засіданні).

Позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права і охоронюваного законом інтересу, шляхом стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 10 999, 92 грн, 3% річних у сумі 135, 21 грн та пені у сумі 2 370, 18 грн, а всього - 13 505, 31 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «М-СТАНДАРТ» підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

За приписами, встановленими частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд визнав розрахунки позивача невірними. Отже, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково в сумі 134, 22 грн.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про застосування до відповідача господарської санкцій у вигляді пені, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Враховуючи наведені вище норм права, здійснений позивачем розрахунок є невірним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в сумі 103.486,98 грн, за розрахунком суду (наведений далі по тексту), здійсненого за період, на який позивачем нараховувалася пеня, та з урахуванням правил, встановлених ч. 5 ст. 254 ЦК України (розмір облікової ставки НБУ 6,5 %, період нарахування пені з дня прострочення за відповідною видатковою накладною і до 17.02.2014).

№Період простроченняСума боргу (грн.)Кількість днів простроченняСума пені за період прострочення (грн.)
107.07.2015-15.07.201516 999, 929251, 51
216.07.2015-06.08.201514 999, 9222542, 46
307.08.2015-13.08.201512 999, 927149, 59
414.08.2015-16.08.201511 999, 92359, 18
518.08.2015-06.11.201510 999, 92821 241, 63
Всього: 2 244, 37

Також, позивачем заявлено вимогу про покладення на відповідача витрат пов'язаних з оплатою адвокатських послуг в сумі 2 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Пунктом 1 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Так, між позивачем та адвокатом Дещенком А.С. (далі - Адвокат) укладено договір від 16.11.2015 № 16/11-15 про надання правової допомоги. За умовами вказаного договору, Адвокат прийняв на себе зобов'язання надавати правову допомогу в господарській справі за позовом ТОВ «М-СТАНДАРТ» до ПП «ТВІН» про стягнення заборгованості, пені та трьох процентів річних за договором поставки товарів від 12.11.2014 № 1211/14 у Господарському суді міста Києва (п. 1.1 договору).

Розмір гонорару, згідно п. 5.1. договору від 16.11.2015 № 16/11-15, складає 2 000, 00 грн.

Право на заняття Адвокатом адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом від 21.03.2012 № 4819/10, засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи.

Як вбачається з видаткового касового ордеру, який міститься у матеріалах справи, позивачем видано на користь адвоката грошові кошти в сумі 2 000,00 грн.

В сукупності наведених вище норм права, обставин та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що витрати, пов'язані з оплатою послуг Адвоката, підлягають покладенню на відповідача повністю, а саме в розмірі 2 000,00 грн, з тих підстав, що правова допомога у веденні даної справи Адвокатом позивачеві на підставі договору від 16.11.2015 № 16/11-15 надана, про що свідчать, у тому числі, протоколи судових засідань від 14.12.2015 і від 12.01.2016, і ці послуги позивачем оплачені.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «М-СТАНДАРТ» задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства «ТВІН» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7-А, , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «М-СТАНДАРТ» (08296, Київська область, смт. Ворзель, вул. Великого Жовтня, 54-Г, код ЄДРПОУ, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) заборгованість у розмірі 10 999 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто девять) грн 92 коп.; пеню в розмірі 2 244 (дві тисячі двісті сорок чотири) грн 37 коп.; 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання у розмірі134 (сто тридцять чотири) грн 22 коп.; витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.; судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 січня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань