ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 926/1323/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України № 211 від 24.09.2015 року (вх. № 01-05/4454/15 від 05.10.2015 року)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.09.2015 р.

у справі № 926/1323/15 (суддя Гурин М.О.)

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до Підприємства з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю торгова промислова компанія (далі-ТОВ ТПК) "Грін Рей", м. Новоселиця Чернівецької області

про стягнення штрафних санкцій 46072,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не зявився (належним чином повідомлений)

Розпорядженнями голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015р. та від 16.12.2015р. змінено склад колегії по розгляду даної справи

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку із чим хід судового процессу фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладенння розгляду даної справи викладені в ухвалах суду від 10.11., 25.11. та 16.12.2015 р.

Новим складом суду розпочато розгляд справи спочатку та завершено її розгляд прийняттям постанови.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. (ас. 120,129,135,141).

Розгляд справи на прохання відповідача відкладався. Також він використав своє право та надіслав на адресу суду свої заперечення на апеляційну скаргу.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08.09.2015 року (суддя Гурин М.О.) позовні вимоги Міністерства оборони України до Підприємства з іноземними інвестиціями ТОВ ТПК "Грін Рей" про стягнення штрафних санкцій 46072,80 грн. задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 25365,20 грн. пені та 1005,86 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

На підставі ст.ст. 252-255,ст.ст. 256, 257, 258, ч. 1 ст. 261,ст.ст. 530, 548, ч. 1 ст. 549, ст. 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, ч. 1 ст. 216, ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», здійснивши власний перерахунок нарахованої пені, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні пені в розмірі 20707, 60 грн., Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що місцевим господарським судом невірно встановлено періоди за якими слід нараховувати пеню і неправомірно застосовано подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, що спричинило невірне її нарахування судом. Зокрема, для обчислення пені, зазначає апелянт, слід застосовувати ставку у розмірі 0, 1% вартості послуг, надання яких було прострочено, так як цей розмір визначено умовами договору, оскільки, на думку апелянта, відповідачем допущено прострочення зобов`язання щодо постачання товару, яке не є грошовим зобов`язанням, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.12.2010 р. № 42/563, від 20.12.2010 р. № 06/113-38 по застосуванню абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України. Не погоджується апелянт із застосуванням судом позовної давності, оскільки вважає, що відлік такої слід рахувати після спливу 7-ми днів від дня предявлення претензії.

У відзиві на апеляційну скаргу з посиланням на постанову пленуму Верховного суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов` язань», приписи ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» відповідач вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено правову природу спірних правовідносин, як спору, повязаного із відповідальністю за невиконання грошових зобов`язань.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи те, що участь сторін по справі обовязковою не визнавалась, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та запереченням на неї, заслухавши в судових засіданнях думку присутніх представник позивача, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного Господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задовлення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення. При цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2014р. між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ ТПК «Грін Рей» (постачальник) укладено договір про поставку продовольства для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) №286/2/14/17, відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2. якого постачальник (відповідач по справі) зобовязався включно до 31.07.2014р. поставити замовнику (позивачу по справі) товар (сніданки туриста з яловичиною Ж/Б 325 грн. (easy open)) у кількості 300000 шт. на суму 4374000,00грн., а замовник, в свою чергу зобовязався прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та у строки передбачені договором та специфікацією. Приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання, який складає одержувач замовлення на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший замовнику, другий одержувачу замовника, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 29.10.2012р. № 704 є підтвердженням приймання товару (п. 2.5. договору).

У пункті 4.1. договору визначено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводиться протягом 20 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за вказаним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера на передбачена штатним розписом, то про е значиться у рахунку-фактурі).

Місцем поставки товару (п. 5.2. договору) визначено: Вінницька обл., м. Козятин, вул. Довженка, 101. Поставка товару здійснюється за рознарядкою Міністерства оборони України, яка є невідємною частиною договору, згідно розрахунком поставки та обовязковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувача замовника та черговості відвантажень.

Відповідно до рознарядки Міністерства оборони України №286/2/14/17 від 01.07.2014р., постачальник повинен був поставити 300 000 шт. (банок) сніданків туриста у такі терміни: до 10.07.2014р. 100 000 шт., до 20.07.2014р. 100 000 шт., до 31.07.2014р. 100 000 шт.

Підпунктом 6.3.1. договору визначено обовязок відповідача забезпечити постачання товару у строки встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем умови договору № 286/2/14/17 від 01.07.2014р. виконані, однак, з порушенням строків здійснення поставки товару.

Поставка товару позивачу відповідачем здійснювалась у такі терміни: 01.07.2014р. 20 000 шт., 02.07.2014р. 20 000 шт., 08.07.2014р. 30 000 шт., 09.07.2014р. 30 000 шт., 17.07.2014р. 20 000 шт., 21.07.2014р. 20 000 шт., 29.07.2014р. 30 000 шт., 02.08.2014р. 30 000 шт., 20.08.2014р. 40 000 шт., 28.08.2014р. 60 000 шт. Таким чином до 31.07.2014 р. поставлено лише 50 тис. штук сніданків.

Такі дані підтверджуються наявними у матеріалах справи видатковими накладними: № ГР-0000243 від 01.07.2014р., на суму 291600, 00 грн., № ГР-0000245 від 02.07.2014р. на суму 291 600, 00 грн., № ГР-0000256 від 08.07.2014р. на суму 437 400, 00 грн., № ГР-0000261 від 09.07.2014р. на суму 437 400, 00 грн., № ГР-0000279 від 17.07.2014р. на суму 291 600, 00 грн., № ГР-0000285 від 21.07.2014р. на суму 291 600, 00 грн., № ГР-0000297 від 29.07.2014р. на суму 437 400, 00 грн., № ГР-0000308 від 02.08.2014р. на суму 437 400, 00 грн., № ГР-0000334 від 20.08.2014р. на суму 583 200, 00 грн., № ГР-0000346 від 28.08.2014р. на суму 874 800, 00 грн. Ці обставини справи не заперечуються і вони вірно встановлені місцевим господарським судом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.7.3.5. договору, за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору. Звертаючись із позовом до суду Міністерство оборони України просило стягнути із відповідача на користь позивача 46 072, 80 грн. пені (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог), що нарахована ним за період з 21.07.2014р. по 28.08.2014р. (з врахуванням здійснюваної в цей період поставки).

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня, за визначенням частини 3 цієї ж статті - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Здійснюючи перерахунок пені, яка виникла внаслідок неналежної поставки (з порушенням строку) товару, суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначив, що розмір пені слід визначати виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а не в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду з такою позицією місцевого господарського суду погодитися не може з огляду на наступне і вважає доводи апелянта в цій частині обгрунтованими з огляду на нижченаведені норми права.

Частиною 1 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Виходячи із положень зазначеної норми, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Фінансування витрат Міноборони щодо виконання договору від 01.07.2014р. № 286/2/14/17 про поставку товарів для державних потреб здійснювалось відповідно за кошти Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, висновок місцевого господарського суду про необхідність застосування до даних правовідносин розміру подвійної облікової ставки НБУ при нарахуванні пені є помилковим, так як в даних правовідносинах має місце прострочення виконання не грошового зобов'язання, а порушено строки поставки товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 р. № 06/111-38, 04.02.2014 р. № 903/610/13, 06.12.2010 р. № 42/563.

Відтак, заперечення відповідача на апеляційну скаргу необгрунтовані.

Умовами договору, укладеного між сторонами даного спору передбачено стягнення з постачальника пені за порушення строків виконання зобовязання в розмірі 0,1% недопоставленого товару за кожну добу затримки (п. п.7.3.5. договору), саме з цього розміру слід виходити при нарахуванні судом пені відповідачу за несвоєчасну поставку товару.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов язань може забезпечуватись, зокрема, і неустойкою.

Порушення строку поставки товару не перетворює неустойку на пеню за порушення грошового зобовязання, так само, як і обовязок постачальника поставити товар не стає грошовим зобовязанням. За таких обставин не можна обмежувати пеню подвійною обліковою ставкою НБ України, посилаючись при цьому на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» і ч. 3 ст. 549 ЦК України. (висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за ІІ півріччя 2013р.).

ТОВ ТПК «Грін Рей» через канцелярію суду подано заяву про застосування позовної давності, яка була взята до уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього ж закону визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України визначає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З штампу на поштовому конверті яким до місцевого суду надіслано позовну заяву, вбачається, що поштове відправлення здійснене 31.07.2015р., саме з цієї дати слід виходити при визначенні строку позовної давності у даному спорі, і такий розпочинається 31.07.2014р.

Позивачем ж нарахування пені у позовній заяві здійснюється з 21.07.2014р., що виходить за межі, встановлені ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Таким чином, місцевим господарським судом вірно визначено початок перебігу позовної давності, у зв`язку із чим доводи апелянта в цій частині безпідставні.

Взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази та здійснивши власний перерахунок пені, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 37 033, 2 грн. пені, з них:

874, 8 грн. пені за недопоставлений товар (30 000 шт., сума боргу 43 700 грн.) з 31.07.2014р. по 01.08.2014р. (2 дні);

29 160, 00 грн. пені за недопоставлений товар (100 000 шт., сума боргу 145 000 грн.) з 02.08.2014р. по 19.08.2014р. (18 днів);

6 998, 40 грн. пені за недопоставлений товар (60 000 шт., сума боргу 874800 грн.) з 20.08.2014р. по 27.08.2014р. (8 днів).

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, відтак, рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.09.2015р. слід скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позов Міністерства оборони України до ТОВ ТПК «Грін Рей» про стягнення 46072, 80 грн. штрафних санкцій задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача стягнути 37 033, 20 грн. пені, в решті позову відмовити.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, судові витрати в сумі 1468, 54 грн. за розгляд справи місцевим господарським судом слід покласти на відповідача і стягнути на користь позивача, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягнути з відповідача на користь позивача 1339, 80 грн. судового збору, в доход спеціального фонду державного бюджету 669, 80 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки відповідно до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 у випадку подання позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з 01.09.2015 розмір судового збору визначається відповідно до Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII. Відповідне положення застосовується також до скарг і заяв, що подаються у справах, рішення суду першої інстанції у яких прийнято до 01.09.2015.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Апеляційна скарга подана 25.09.2015 р.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.09.2015 р. у цій справі скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково. Стягнути з ТОВ ТПК «Грін Рей» (Чернівецька область, Новоселицький р-н, м.Новоселиця, вул.Центральна, буд.93, код 31887196) на користь Міністерства оборони України (м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, р/р 3192 в Державній казначейській службі України, МФО 820172, код 00034022) 37033 грн. пені, 1461, 54 грн. судового збору за розгляд справи місцевим господарським судом та 1339, 80 грн. за розгляд справи в апеляційному порядку.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з ТОВ ТПК «Грін Рей» (Чернівецька область, Новоселицький р-н, м. Новоселиця, вул. Центральна, буд.93, код 31887196) в доход державного бюджету (банк: ГУДКCУ у Львівській області; МФО: 825014; отримувач: УДКСУ Личаківського району м. Львова; ; рахунок: 2006) 669, 80 грн. судового збору недоплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.01.2016 р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Мирутенко О.Л.