ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року Справа № 912/717/15-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Чвань С.В., довіреність №79 від 03.02.2015 року, представник;

представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу підприємства "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки)

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2015 року у справі № 912/717/15-г

за позовом підприємства "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки), м. Кіровоград

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кіровоград

про зобов'язання звільнити торговельне місце

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до відповідача - підприємства "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки)

про зобов'язання укласти договір, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2015 року у справі № 912/717/15-г (головуючий суддя: Поліщук Г.Б., судді Макаренко Т.В., Тимошевська В.В.) у задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано наступним:

01.01.2014 року між підприємством "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди торговельного місця № К1262,14, відповідно до п.19 якого орендар подав орендодавцю заяву про намір укласти договір на наступний строк.

Наявність права на відмову орендодавця від укладення договору позивачем за первісним позовом не доведена.

Тому суд вважав, що договір оренди торговельного місця № К1262,14 від 01.01.2014 року не є припиненим, продовжений на новий строк на тих ще умовах, що виключає можливість задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом оскаржив його в апеляційному порядку в частині повної відмови в задоволені первісного позову.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме:

- ст.43 Господарського процесуального кодексу України щодо належної оцінки його доказів про порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 умов договору оренди в частині оплати додатково займаної ним торгівельної площі;

- п.2 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України в частині виходу суду за межі заявленого первісного позову та висновку про те, що договір оренди не є припиненим, а є продовженим на новий строк на тих же умовах.

Апелянт вважає, що в порушення права позивача за первісним позовом на свободу договору, суд фактично нав'язав йому договірні відносини з відповідачем за первісним позовом.

Просить задовольнити первсіний позов у повному обсязі, в іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ФОП ОСОБА_3 було заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, неможливістю явки до суду. Вказане клопотання задоволено судом, оскільки неявка відповідача за первісним позовом не перешкоджає апеляційному господарському суду зробити висновок щодо правомірності оскаржуваного рішення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що між підприємством "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди торговельного місця № К1262,14 від 01.01.2014 року (том 1 а.с.16).

Згідно п.1 договору предметом договору є торговельне місце АДРЕСА_1, та надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендареві для провадження торговельної діяльності промисловою групою товарів.

Торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків, у контейнерах, палатках тощо. Об'єкт оренди, за умовами договору, обладнано тимчасовою нестаціонарною спорудою, що не належить орендодавцю. Місцезнаходження об'єкта оренди зазначено на схемі ринку.

Укладений між сторонами договір оренди торговельного місця є оплатним та передбачає сплату орендарем орендної плати в розмірі 364,00 грн. за місяць з ПДВ (п.4 договору).

Згідно п.18 договору строк дії договору - з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 19 договору передбачено, що якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії даного договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій документів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності. В іншому випадку договір припиняє свою дію згідно п. 18 і орендар зобов'язується у 7-денний термін повернути орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані.

Частина перша ст. 763 Цивільного кодексу України передбачає, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини першої ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з частиною шостою даної статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, строк дії договору оренди є вільним, крім випадків законодавчого встановлення мінімальних або максимальних (граничних) строків договору найму окремих видів майна. При цьому законодавчо не встановлений початок перебігу строку для надіслання заяви однією із сторін про припинення або зміну умов договору. Має значення лише те, чи збіг встановлений місячний термін для заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди після закінчення терміну дії такого договору, оскільки саме із його закінченням пов'язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (пост. ВСУ N 09/202 від 18.08.2009, справа N 2/385).

Звернувшись до суду з первісним позовом, позивач зазначав, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 після закінчення терміну дії договору не виконав свого обов'язку, передбаченого п.19 договору оренди, продовжує торгівельну діяльність безпідставно, чим порушує права позивача за первісним позовом.

Також позивач за первісним позовом посилався на відсутність його волевиявлення на укладення (продовження) договору оренди на новий строк у зв'язку з порушенням орендарем умов договору в частині оплати за додатково займану торгівельну площу.

Колегія суддів вважає, що наданим на підтвердження первісних позовних вимог доказів суд першої інстанції надав належну правову оцінку та дійшов правомірного висновку про необґрунтованість заявлених підприємством "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) вимог.

Так, є встановленим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 відповідно до п.19 договору оренди звернувся до позивача за первісним позовом з заявою від 04.11.2014 року про намір оформити договір оренди № К1262,14 від 01.01.2014 року (том 1 а.с.60).

До заяви було надано необхідні документи.

На вказану заяву підприємство "Кооперативний ринок" Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) надало підприємцю лист від 27.11.2014 року про відмову від укладення договору оренди на 2015 рік ( том 1 а.с.33).

Така відповідь обґрунтовувалась порушенням орендарем п. 7 договору щодо зобов'язання сплачувати контролеру-касиру ринку плату за користування додатковою торговельною площею.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 попереджено про відсутність у підприємства "Кооперативний ринок" намірів у 2015 році продовжувати господарсько-договірні відносини і про відмову від укладення договору оренди торговельного місця АДРЕСА_1 на 2015 рік з усіма наслідками, передбаченими чинним законодавством України та діючим договором № К1262,14.

Отримання вказаного листа фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не заперечується, підтверджується доводами зустрічного позову.

Пунктом 8 договору оренди торговельного місця передбачено, що орендодавець має право відмовитися від укладення (продовження) договору на новий строк, якщо орендар порушував умови даного договору протягом терміну його дії.

В обґрунтування такого порушення, а саме невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 пункту 7 договору по сплаті контролеру-касиру ринку плати за користування додатковою торговою площею, яка фактично використовувалась орендодавцем для викладки товару, позивач за первісним позовом посилався на доповідні записки контролера Колгоспного ринку (а.с.21-26), які за своїм змістом фіксують відмову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від оплати додаткової торгової площі і не містять будь-яких відомостей про розмір площі, яка займалась орендарем понад орендовану, та розмір плати, що мав бути сплачений орендарем.

Також позивач за первісним позовом посилався на Акт від 21.11.2014 року, в якому зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 21.11.2014 року відмовився сплатити контролеру-касиру передбачену п. 7 договору плату за користування додатковою торговельною площею розміром 1,5 кв.м (3,0 м х 0,5 м), яку він фактично займає поряд з орендованим торговельним місцем АДРЕСА_1

Колегія суддів поділяє надану судом першої інстанції оцінку вказаним доказам, та вважає, що зазначені доповідні записки та Акт не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фіксація відповідних обставин шляхом складення акту умовами договору та чинним законодавством не передбачена, акт є одностороннім, так як складений лише працівниками ринку без надання доказів на уповноваження останніх проводити такі дії, зміст акту не встановлює розміру плати, що підлягала оплаті орендарем в даному конкретному випадку.

Тому у суду були відсутні підстави для висновку про порущення відповідачем за первісним позовом умов договору оренди, які б слугували підставою для відмови орендодавця для укладення з орендарем договору на новий строк.

Доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги зводяться до переоцінки наявних доказів на користь позивача за первісним позовом.

Оскільки є встановленим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в межах встановленого пунктом 19 договору оренди строку подав заяву про укладення договору на наступний строк, а право на відмову від укладення (продовження) договору на новий строк у позивача за первісним позовом не доведено, а також з огляду на положення абзацу другого пункту 19 договору, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що укладений між сторонами договір оренди торговельного місця № К1262,14 від 01.01.2014 не є припиненим та продовжений на новий строк на тих же умовах.

Посилання апелянта про те, що такий висновок суду зроблено поза межами первісного позову, є безпідставними, оскільки такий його не викладено в резолютивній частині рішення суду.

Щодо доводів скаржника про порушення судом принципу свободи договору, нав'язування правовідносин з відповідачем за первісним позовом поза волевиявленням позивача за первісним позовом, то такі доводи на думку колегії суддів є безпідставними з огляду на наступне:

В силу положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Принцип свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, в можливості визначити зміст договору на власний розсуд, крім випадків, коли: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умови договору оренди торговельного місця № К1262,14 від 01.01.2014 року, зокрема п.19, погоджені обома сторонами, невідповідність положень вказаного пункту вимогам законодавства сторонами не доводиться, вказані в пункті 19 та інші положення договору є обов'язковими для виконання сторонами договору.

За вказаних обставин вимоги первісного позову обґрунтовано відхилено судом, оскільки матеріали справи спростовують доводи первісного позивача.

Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне:

Відповідно до положень ч.3 та ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку правовим підставам, які зазначив позивач за зустрічним позовом.

Згідно поданої зустрічної позовної заяви підставою для звернення з даним позовом зазначено про обов'язковість укладення між сторонами договору оренди торговельного місця в силу норм закону, а саме ст. ст. 633, 764, 777 Цивільного кодексу України та викладено вимогу зобов'язати (спонукати) укласти договір на умовах типового договору оренди торгового місця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 29.07.2009 "Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків", в редакції, що додана до зустрічного позову.

Однак договір, який просив спонукати укласти позивач за зустрічним позовом, не є публічним договором в розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України.

За правилами ст. 764 Цивільного кодексу України, на яку міститься посилання в зустрічній позовній заяві, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до поданого зустрічного позову фізична особа-підприємець ОСОБА_3 просить укласти новий договір оренди торговельного місця на інших, ніж визначено в Договорі № К1262,14 від 01.01.2014 року, умовах.

Норми ст. 777 Цивільного кодексу України, на які посилається фізична особа-підприємець ОСОБА_3 у зустрічному позові, передбачають переважне право наймача на укладення договору найму перед іншими особами. За змістом абзацу третього частини першої наведеної норми умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Тобто, за наведеною нормою передбачено захист саме переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди після закінчення строку дії договору.

Між тим, відсутність будь-яких відомостей про намір орендодавця укласти договір оренди торговельного місця з іншими орендарями та з огляду на висновок суду про те, що договір оренди торговельного місця № К1262,14 від 01.01.2014 року не припинив свою дію, підстави для застосування до правовідносин сторін положень ст. 777 Цивільного кодексу України відсутні.

Вищенаведений аналіз положень ст.ст. 764, 777 Цивільного кодексу України також не може вважатись належним обґрунтуванням доводів зустрічного позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі

Враховуючи, що апелянт відповідно до положень ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами не спростував висновки оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта.

Рішення господарського суду Кіровоградської області у даній справі слід залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2015 року у справі № 912/717/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 19.01.2016 року.