ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа № 911/4049/15

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Бабкіної В.М. - головуючий, суддів Конюх О.В. та Щоткіна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Оріол Солар

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства Енергоринок

про звернення стягнення на предмет застави

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 19-11/157 від 24.11.2014 р.);

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився

Обставини справи:

03.09.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі позивач, АТ «Ощадбанк», банк) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Оріол Солар, м. Сімферополь (далі відповідач), в якому просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Оріол Солар перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії № 4 від 08.02.2011 р., яка станом на 28.08.2015 р. становить 18408700,41 євро, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12717531,72 євро; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1888510,37 євро; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 98778,64 євро; пеня - 339295,21 євро; 3% річних - 310924,47 євро; та 82049250,28 долари США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56383446,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8823494,28 доларів США; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 448364,25 доларів США; пеня - 15018122,84 доларів США; 3% річних - 1375822,91 США, звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., який був укладений між АТ «Ощадбанк» та TOB «Оріол Солар», а саме на належне TOB «Оріол Солар» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. право грошової вимоги до ДП Енергоринок у сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ «Ощадбанк» право грошової вимоги ТОВ «Оріол Солар» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 15607545,43 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ «Оріол Солар» та ДП Енергоринок, а також стягнути з ТОВ «Оріол Солар» сплачений судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

Слід зазначити, що статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» змінено територіальну підсудність судових справ у звязку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях. Зазначеною статтею Закону передбачено, зокрема, забезпечення розгляду справ господарського суду Автономної Республіки Крим господарським судом Київської області, господарського суду міста Севастополя господарським судом міста Києва, Севастопольського апеляційного господарського суду Київським апеляційним господарським судом.

З огляду на викладене, ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2015 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі.

Розгляд справи відкладався.

23.09.2015 р. до господарського суду Київської області представником позивача була подана заява № 5512-08/1293 від 23.09.2015 р. про долучення документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду від 04.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2015 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство Енергоринок.

21.10.2015 р. до господарського суду Київської області ДП Енергоринок було подано клопотання № 01/44-11796 від 21.10.2015 р. про здійснення фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, яке було задоволене судом.

До господарського суду Київської області 21.10.2015 р. третьою особою були подані письмові пояснення № 01/44-11797 від 21.10.2015 р. щодо позовних вимог у даній справі, за змістом яких ДП Енергоринок заперечує проти позову з наступних підстав.

Так, предметом позову є відступлення права грошової вимоги до ДП Енергоринок на користь ПАТ Державний ощадний банк України, що знаходиться у заставі. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 04.04.2006 р. у справі № 45/435, у разі звернення стягнення на заставлені майнові права вимоги, відбувається заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги, на яку поширюються відповідні положення законодавства, що регулюють заміну кредитора у зобов'язанні. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що передання прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) є заміною кредитора у зобовязанні. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до п. 8.7 договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р., укладеного між ДП «Енергоринок» та ТОВ «Оріол Солар», права та обов'язки, що виникають за цим договором у однієї із сторін, не можуть бути передані третій стороні без письмової згоди іншої сторони за цим договором. За твердженням третьої особи, ТОВ «Оріол Солар» не зверталося, а ДП «Енергоринок» не надавало згоди на передачу в заставу майнових прав за договором купівлі-продажу електроенергії №7661/02 від 05.10.2011 р. Зазначені обставини були відомі АТ «Ощадбанк» відповідно до листа ДП «Енергоринок» № 07/51-4-8448 від 23.07.2015 р. Таким чином, на переконання третьої особи, правові підстави для передачі в заставу майнових прав і звернення стягнення на предмет застави відсутні.

У той же час, третя особа зазначила, що грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобовязальних відносин, що склалися між ДП Енергоринок та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ). Між тим, ст. 15-1 Закону України Про електроенергетику встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків на ОРЕ, учасниками якого у відповідності до ст. 15 Закону є ДП Енергоринок та відповідач. В силу ст. 15-1 Закону України Про електроенергетику, платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП Енергоринок позбавлене права користування, розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і субєктний склад отримувачів цих грошових коштів. Цей порядок розрахунків кореспондується з умовами п. 4.2 договору № 7661/02 від 05.10.2011 р., на підставі якого ДП Енергоринок здійснює купівлю електричної енергії у відповідача. Таким чином, до даного грошового зобовязання встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП Енергоринок грошового зобовязання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, що, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних субєктів. У звязку з цим, місце кредитора в цьому зобовязанні може зайняти лише спеціальний субєкт, передбачений законом. Між тим, таким субєктом позивач не є.

При цьому, стаття 515 ЦК України не допускає заміну кредитора в зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, про що також зазначено у постанові ВСУ від 04.04.2006 р. у справі № 45/435. Відповідно, спірне відступлення не відповідає вимогам законодавства та змісту цього зобовязання (порядок його виконання, неможливість виконати його інакше, як шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП Енергоринок на рахунок відповідача), а відтак суперечить і вимогам ст.ст. 514, 515 ЦК України. Наведене кореспондується з ч. 4 ст. 4 Закону України Про заставу, згідно якої предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер.

Таким чином, на думку ДП «Енергоринок», в силу положень Закону України Про заставу, ч. 2 ст. 215 ЦК України, укладений між позивачем та відповідачем правочин в частині застави майнових прав на кошти від реалізації електричної енергії за договором купівлі-продажу №7661/02 від 05.10.2011 р. є нікчемним.

Крім того, як зазначила третя особа, листом № 01/71-3338 від 31.03.2014 р. відповідача було повідомлено про зупинення дії договору з 01.04.2014 р. (на термін дії обставин непереборної сили (п. 6.2 договору)), що підтверджується відповідною довідкою Торгово-промислової палати України. Так, у відповідності до п. 6.2 договору, при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобовязань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили. Тобто на сьогодні відповідач не має права вимагати оплати реалізованої за договором електричної енергії, а ДП "Енергоринок" звільнене від зобов'язань за цим договором. При цьому, іншій особі може бути передано тільки право, що належить кредитору, відсутнє ж право грошової вимоги, що має місце в даному випадку, передано бути не може.

Водночас, у відповідності до п. 4.2 договору, остаточний розрахунок за куплену електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим. Таким чином, з урахуванням зупинення дії договору, термін остаточної оплати електричної енергії, купованої у березні 2014 року, який мав би настати 15.04.2014 р., на сьогодні також не настав. Відповідно, права вимоги про оплату купленої в березні 2014 року у відповідача електроенергії на сьогодні не виникло в силу ненастання терміну остаточного розрахунку у зв'язку з дією обставин непереборної сили та зупиненням дії договору з 01.04.2014 р.

Поряд з цим, третя особа зазначила, що відповідно до постанови НКРЕ № 2 від 21.12.2011 р. ДП Енергоринок не здійснюється перерахування грошових коштів виробникам електричної енергії, що здійснюють ліцензійну діяльність на території АР Крим та м. Севастополь.

Враховуючи зазначені норми законодавства та порядок розподілу коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, позивач не може здійснити перерахування грошових коштів відповідачу, а отже, не зможе здійснити таке перерахування позивачу у разі відступлення останньому такого права грошової вимоги.

У свою чергу, згідно з п. 10 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» врегульовано питання економічної діяльності повязаної з купівлею-продажем електричної енергії, зокрема, встановлено, що особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, повязаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію, а також відносин, повязаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 07.05.2014 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 148 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», згідно з п. 3 якої оптовий постачальник не здійснює закупівлі електричної енергії в її виробників, які розташовані на тимчасово окупованій території, та не проводить розрахунків з такими виробниками, зокрема, з погашення заборгованості минулих періодів.

Таким чином, постановою КМУ від 07.05.2014 р. № 148 та постановою НКРЕ від 21.12.2011 р. № 2 закріплена пряма заборона на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, щодо погашення заборгованості минулих періодів, а отже відступлення права грошової вимоги (на яке згідно із Законом та Постановами КМУ відповідач не має права), іншому субєкту, в даному випадку позивачу, з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за цієї вимогою, здійснюється в обхід закону і суперечить наведеним положенням Закону та зазначеним постановам КМУ та НКРЕ.

Поряд з цим, враховуючи наведене, таке погашення заборгованості за зобовязаннями перед відповідачем (виробником, що розташований на тимчасово окупованій території АРК Крим), може розглядатись як таке, що завдає шкоди національним інтересам України, її національній безпеці, суверенітету та територіальній цілісності. Вказане погашення заборгованості може кваліфікуватися і за ст. 258-5 КК України як фінансування тероризму. Аналогічної позиції дотримується Служба Безпеки України, яка своїм листом від 27.03.2014 р. № 8/2/2-3289 щодо передумов до нанесення шкоди економічному потенціалу України наполегливо рекомендувала ДП «Енергоринок» вжити всіх заходів з метою зупинення розрахунків з виробниками електроенергії, що здійснюють свою діяльність на території АР Крим.

Враховуючи вищевикладене, третя особа вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

22.10.2015 р. Державним підприємством Енергоринок до господарського суду Київської області було подано клопотання № 01/44-11800 від 21.10.2015 р. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Окрім того, 22.10.2015 р. до господарського суду засобами електронного звязку надійшла сканована копія заяви Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

29.10.2015 р. до господарського суду Київської області надійшла заява № 455/1/20-15 від 22.10.2015 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 02.11.2015 р. представник позивача зазначив про відсутність підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), представник відповідача не зявився; представники третьої особи підтримували вказані клопотання ДП Енергоринок та заяву НКРЕКП про залучення останньої до участі у даній справі в якості третьої особи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.11.2015 р. клопотання ДП Енергоринок та заява НКРЕКП були залишені судом без задоволення.

У судовому засіданні 02.11.2015 р. представник позивача надав усні пояснення щодо заперечень на позов, викладених у поясненнях ДП Енергоринок; представниками третьої особи були висловлені заперечення щодо усних пояснень представника позивача.

У судовому засіданні 02.11.2015 р. представником позивача було подано клопотання б/н від 02.11.2015 р. про долучення до матеріалів справи постанов Верховного Суду України щодо аналогічних правовідносин, а також клопотання б/н від 02.11.2015 р. про продовження строку вирішення спору на 15 днів понад строк, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.11.2015 р. було продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

19.11.2015 р. представником позивача до господарського суду Київської області на виконання вимог ухвали суду були подані письмові пояснення № 55/2-08/1580 від 19.11.2015 р. у справі, відповідно до яких ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначив, що вимоги, які випливають із заставленого права, обмежуються отриманням грошових коштів на рахунок заставодавця та не передбачають набуття всіх прав та обовязків заставодавця. Заміна кредитора у зобовязанні в силу положень ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України здійснюється, зокрема, у формі правочину, шляхом укладання договору відступлення права вимоги, а договір застави за своєю правовою природою не є договором про відступлення права вимоги.

За твердженням позивача, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України здійснюється така заміна кредитора у зобовязанні. Умови договору застави майнових прав не свідчать про те, що відбулась заміна кредитора у відносинах по договору, майнові права за яким передано в заставу, або мала відбутись згідно умов договору застави під відкладальною умовою. У звязку із зазначеним, договір застави майнових прав, на думку банку, не може вважатись нікчемним відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України.

Окрім того, банк наголошував, що договорами купівлі-продажу електроенергії, укладеними між ДП «Енергоринок» та TOB Оріол Солар, майнові права за якими перебувають у заставі банку, передбачена можливість передачі сторонами прав та обовязків за такими договорами купівлі-продажу третім особам за згодою іншої сторони. Таким чином, укладаючи договори купівлі-продажу, ДП «Енергоринок» не відносило права вимоги за ними до вимог, які мають особистий характер, та до таких, що не пристосовані до передачі третім особам.

Крім того, позивач зазначив, що за загальним правилом на період дії обставин непереборної сили боржник звільняється від господарсько-правової відповідальності, а не від виконання зобовязання, оскільки зобовязання у звязку з обставинами непереборної сили не припиняється. У сфері грошових зобовязань відсутні обставини непереборної сили, які унеможливлюють виконання грошового зобовязання таким чином, що призводять до припинення господарського зобовязання. Тобто, на переконання АТ «Ощадбанк», у даному випадку не можуть мати місце обставини абсолютного унеможливлення виконання грошового зобовязання.

Окрім того, 19.11.2015 р. представником позивача до господарського суду Київської області на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було подане клопотання № 55/2-08/1579 від 19.11.2015 р. про витребування доказів, за змістом якого банк просить суд про витребування від третьої особи - ДП Енергоринок акту купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014 р., складеного та підписаного між ТОВ Оріол Солар та ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р., а також документи на підтвердження обсягу перерахованих коштів ДП Енергоринок на користь ТОВ Оріол Солар за придбану в березні 2014 року електроенергію.

Клопотання було мотивоване неможливістю самостійного подання позивачем суду зазначених доказів щодо визначення обсягу заставленого майнового права грошової вимоги до ДП Енергоринок за електроенергію, придбану останнім у заставодавця (відповідача) у березні 2014 року, оскільки третя особа не надала такої інформації на запит позивача, а сам позивач не є стороною договору купівлі-продажу електроенергії, право вимоги за яким було передане в заставу банку відповідачем.

Водночас, позивач посилався на утруднення отримання доказів безпосередньо від ТОВ Оріол Солар, оскільки останнє перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, а представники товариства до суду не зявляються.

У судовому засіданні 19.11.2015 р. представник ДП Енергоринок проти задоволення клопотання позивача про витребування доказів заперечував, посилаючись на те, що обовязок доведення обставин, на які посилається позивач, покладається саме на нього, а також на те, що умови договору купівлі-продажу електроенергії містять конфіденційну інформацію, яка не підлягає розголошенню третім особам, у звязку з чим у ДП Енергоринок відсутні підстави надавати інформацію щодо умов договору позивачеві, яку, на переконання представника третьої особи, банк мав би отримувати у заставодавця ТОВ Оріол Солар.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.11.2015 р. було зобовязано ДП Енергоринок надати суду акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014 р., складений та підписаний між ТОВ Оріол Солар та ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р., а також документи на підтвердження обсягу перерахованих коштів ДП Енергоринок на користь ТОВ Оріол Солар за придбану в березні 2014 року електроенергію, відкладено розгляд даної справи та на підставі ст. 4-6 ГПК України призначено її колегіальний розгляд.

На підставі проведеного 20.11.2015 р. автоматичного визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 911/4049/15 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В., Щоткін О.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2015 р. прийнято справу № 911/4049/15 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В., Щоткін О.В.; розгляд справи призначено на 17.12.2015 р.

До господарського суду Київської області від третьої особи надійшло клопотання 01/44-14237 від 16.12.2015 р. (вх. № 29944/15 від 16.12.2015 р.) про відкладення розгляду даної справи.

До господарського суду Київської області ПАТ «Державний ощадний банк України» були подані додаткові письмові пояснення у справі № 55/2-08/1775 від 17.12.2015 р., відповідно до яких позивач зазначив, що для отримання коштів з поточного рахунку ДП Енергоринок спеціальна правосубєктність одержувача не є необхідною, що свідчить про відсутність істотного значення особи кредитора для виконання ДП Енергоринок грошового зобовязання щодо оплати вартості придбаної електроенергії. Так, наприклад, розрахунок ДП Енергоринок перед ВАТ «ІНТЕР РАО ЄЕС» за куповану електричну енергію здійснюється відповідно до алгоритму розподілу коштів, встановленого НКРЕ, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП Енергоринок на поточний рахунок ДП Енергоринок з подальшим перерахуванням коштів ВАТ «ІНТЕР РАО ЄЕС». На переконання банку, НКРЕ може застосувати аналогічний порядок розрахунків і до зобовязання ДП Енергоринок перед АТ Ощадбанк у випадку переведення заставленого права, що не буде суперечити положенням Закону України Про електроенергетику.

Водночас, позивач зазначав, що висновок щодо впливу форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на унеможливлення виконання зобов'язань, при вирішенні питання про звільнення від відповідальності особи, відповідно до статті 617 ЦК України, повинен враховуватися у сукупності з іншими доказами по справі, він не має визначальної чи переважаючої сили і не є підставою для звільнення особи від виконання зобов'язання (за договором, контрактом, угодою, законом тощо). У свою чергу, оскільки право грошової вимоги не припиняється у звязку з наявністю обставин непереборної сили, таке право може бути переведено на користь АТ Ощадбанк як заставодержателя внаслідок звернення стягнення.

Також банк наголошував на тому, що у договорі купівлі-продажу електроенергії в загальному вигляді закріплено, що сторони звільняються від виконання зобовязань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків, тоді як Договором між членами Оптового ринку електричної енергії (ДЧОРЕ) уточнено, що призупинення обовязків недіючої сторони буде не в більшому обсязі і не тривалішим, ніж дія обставин непереборної сили. При цьому ДП Енергоринок у своєму листі № 01/71-3338 від 31.03.2014 р. на адресу TOB Оріол Солар посилається саме на п. 17.1 ДЧОРЕ і відповідно до п. 6.2 договору повідомляє відповідача, що з 01.04.2015 р. зупиняється виконання зобовязань на термін дії обставин непереборної сили. Однак відповідно до п. 17.1 ДЧОРЕ зупиняється виконання не всіх зобовязань, а лише тих, і не в більшому обсязі, виконання яких неможливо через дію обставин непереборної сили. Отже, на переконання банку, вбачається необхідність доведення прямого причинно-наслідкового зв'язку між настанням обставин непереборної сили і неможливості виконання кожного конкретно взятого зобов'язання (у тому числі - грошового) за договором.

Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 148 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя позивач зазначив, що згідно пункту 3 постанови оптовий постачальник не здійснює закупівлі електричної енергії в її виробників, які розташовані на тимчасово окупованій території, та не проводить розрахунків з такими виробниками, зокрема, з погашення заборгованості минулих періодів. Між тим, у випадку заміни кредитора у зобов'язанні, зазначена постанова КМУ не забороняє виконання зобовязання ДП Енергоринок на користь АТ «Ощадбанк». Крім того, постанова КМУ діє з 01.06.2015 р. до відновлення Конституційного ладу на тимчасово окупованій території. Отже, після відновлення Конституційного ладу на території АР Крим, ДП Енергоринок буде зобовязаний розрахуватись з виробниками, тому постанова КМУ не може розглядатись як підстава для відмови в переведенні такого права на АТ Ощадбанк, оскільки зобов'язання ДП Енергоринок щодо розрахунків не припинилося.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2015 р. було відкладено розгляд справи на 14.01.2016 р.; повторно зобовязано ДП Енергоринок надати суду акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014 р., складений та підписаний між ТОВ Оріол Солар та ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р., а також документи на підтвердження обсягу перерахованих коштів ДП Енергоринок на користь ТОВ Оріол Солар за придбану в березні 2014 року електроенергію.

14.01.2016 р. до господарського суду Київської області ДП Енергоринок було подано заяву б/н від 14.01.2016 р. про відвід суддів, відповідно до якої третя особа, керуючись приписами ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України, заявила про відвід та просила відвести суддів Бабкіну В.М., Конюх О.В., Щоткіна О.В. від участі у розгляді даної справи, оскільки ДП Енергоринок вважає, що зазначені вище судді не можуть брати участі в розгляді цієї справи через виникнення сумнівів в їх неупередженості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. заяву ДП Енергоринок б/н від 14.01.2016 р. про відвід суддів у даній справі було залишено без задоволення.

Також 14.01.2016 р. до господарського суду Київської області ДП Енергоринок було подано додаткові пояснення б/н від 14.01.2016 р. щодо доводів позивача про значення особи кредитора у грошовому зобовязанні з оплати вартості реалізованої електроенергії за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р., про наявність права грошової вимоги, про висновок ТПП України, про постанову КМУ від 07.05.2014 р. № 148, а також щодо способу звернення стягнення на предмет застави.

У судове засідання 14.01.2016 р. представники відповідача та третьої особи не зявились.

У судовому засіданні 14.01.2016 р. представником позивача було заявлено суду усне клопотання про відкладення розгляду даної справи у звязку з неподанням третьою особою витребуваних судом доказів та з метою надання банком доказів у справі, письмових пояснень та подання банком в подальшому клопотання про продовження слухання в закритому режимі у звязку з наміром банку надати суду документи, що є банківською таємницею.

Клопотання представника позивача було залишено судом без задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому враховано, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

У даному випадку представником позивача не доведено суду неможливості подання доказів, які в майбутньому планував подати банк, протягом усього часу розгляду даної справи, як і не доведено неможливості під час розгляду справи подання банком заяви про проведення слухання справи у закритому режимі з огляду на бажання банку подати документи, що містять банківську таємницю.

Натомість, заявляючи клопотання про витребування доказів в порядку статті 38 ГПК України, банк твердив про відсутність у нього необхідних доказів та обєктивну неможливість надання їх суду.

З урахуванням викладеного, передбачені процесуальним законом підстави для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи у даному випадку є відсутніми.

Згідно з п.п. 1, 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 01-06/745/2014 від 05.06.2014 р. неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, повинна бути підтверджена відповідною довідкою (листом) підприємства звязку. Форму відповідного документа законодавчо не визначено. Отже, ним може бути будь-який документ, виданий (надісланий) будь-якому адресатові підприємством звязку за підписом керівника (заступника керівника, іншої уповноваженої особи) такого підприємства, що свідчив би про неможливість пересилання поштової кореспонденції до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1 - 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до підпункту 1 п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис. Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.01.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

08.02.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріол Солар» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 4.

У подальшому до вказаного кредитного договору вносились зміни та доповнення, зокрема, додатковими договорами № 1 від 04.03.2011 р., № 2 від 18.03.2011 р., № 3 від 04.04.2011 р., № 4 від 10.06.2011 р., № 5 від 24.06.2011 р., № 6 від 06.07.2011 р., № 7 від 30.11.2011 р., № 8 від 08.12.2011 р., № 9 від 31.01.2012 р., № 10 від 28.02.2012 р., № 11 від 15.11.2012 р., № 12 від 05.07.2013 р.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору (тут і далі - з урахуванням подальших змін і доповнень) банк зобовязується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору кредит надається у вигляді мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 07.02.2021 р.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 13438943,60 євро та 56518446,00 доларів США (п. 2.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку для фінансування будівництва сонячної електростанції (проект «Будівництво сонячної електростанції (АР Крим, Сакський район, с. Охотникове встановленою потужністю 20 МВт), а також інших витрат, повязаних з експлуатацією забудованого обєкта будівництва.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором.

Згідно з пп. 2.6.1 п. 2.6 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 16% річних в гривні, 10,5% річних в євро, 10,75% річних в доларах США, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором. Проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу за строк фактичного користування кредитними коштами, починаючи з першого дня видачі кредитних коштів включно, та до повного погашення договором основної суми боргу (пп. 2.6.2 п. 2.6 кредитного договору).

Банком було виконано свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання позичальнику кредиту траншами, що підтверджується виписками по рахунках обліку заборгованості позичальника.

Керуючись пп.пп. 5.3.1, 5.3.2 п. 5.3 та пп. 7.1.1 п. 7.1 кредитного договору, АТ «Ощадбанк», в порядку пп. 3.3.2. п. 3.3 кредитного договору, вимогою № 55/2-06/81 від 02.12.2014 р. повідомив ТОВ «Оріол Солар» про відкликання кредиту та необхідність здійснити повне погашення кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного договору) не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення вимоги.

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АТ «Ощадбанк» звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Оріол Солар» (справа № 911/5594/14).

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені вище обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/5594/14.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.01.2015 р. у справі № 911/5594/14, яке набрало законної сили 13.02.2015 р., з ТОВ «Оріол Солар» на користь АТ «Ощадбанк» було стягнуто 12717531,72 євро простроченої заборгованості за кредитом, 1112915,15 євро простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 353902,75 євро пені, 46335,07 євро 3% річних та 56383446,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 5303004,60 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 1571102,53 доларів США пені, 189889,72 доларів США 3% річних, 73080,00 грн. судового збору.

Як зазначає позивач у даній справі № 911/4049/15, відповідачем зобовязання за кредитним договором не були виконані, а загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 4 від 08.02.2011 р. станом на 28.08.2015 р. становить: 18408700,41 євро, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 12717531,72 євро, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 1888510,37 євро; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 98778,64 євро; пеня - 339295,21 євро; 3% річних - 310924,47 євро, а також 82049250,28 долари США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56383446,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8823494,28 доларів США; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 448364,25 доларів США; пеня - 15018122,84 доларів США; 3% річних - 1375822,91 доларів США.

Поряд з цим, 31.10.2011 р., для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № 4 від 08.02.2011 р., між банком (заставодержатель) та TOB «Oріол Cолар» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 34, із подальшими змінами та доповненнями, у тому числі внесеними згідно з додатковими договорами № 1 від 31.01.2012 р., № 2 від 28.02.2012 р., № 3 від 31.04.2012 р., № 4 від 30.07.2012 р., № 5 від 31.08.2012 р., № 6 від 28.09.2012 р., № 7 від 31.11.2012 р.

У відповідності з п. 1.1 договору застави майнових прав предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржника здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі, що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірах та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками. У заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

Згідно з п 1.2 договору застави майнових прав сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору загальна договірна вартість предмету застави становить 8248611,71 євро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 31.10.2012 р. складає 85459964,33 грн.

Пунктом 3.2 зазначеного вище договору застави майнових прав, передбачено, що у випадку, якщо при настанні строку виконання зобовязання, воно (зобовязання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором та законодавством.

Відповідно до пп. 5.2.3 п. 5.2 договору застави майнових прав, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна їх частина) не будуть виконані, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або кредитним договорами та/або іншими договорами з позичальником та/або майновими поручителями.

Серед іншого, згідно із додатком № 1 до договору застави майнових прав, контрактом за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладений між заставодавцем TOB «Оріол Солар» та боржником у розумінні договору застави майнових прав - Державним підприємством «Енергоринок».

За вказаним договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/2 від 05.10.2011 р. предметом застави, що передається заставодавцем банкові, виступає право грошової вимоги до ДП «Енергоринок».

Невиконання позичальником умов кредитного договору, неповернення сум кредитних коштів та несплата відсотків останнім і спричинили звернення банку до суду з даним позовом, згідно з яким банк просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ Оріол Солар перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії № 4 від 08.02.2011 р., яка станом на 28.08.2015 р. становить 18408700,41 євро, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12717531,72 євро; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 1888510,37 євро; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 98778,64 євро; пеня - 339295,21 євро; 3% річних - 310924,47 євро; та 82049250,28 долари США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 56383446,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8823494,28 доларів США; нараховані проценти за період з 01.08.2015 р. до 27.08.2015 р. - 448364,25 доларів США; пеня - 15018122,84 доларів США; 3% річних - 1375822,91 США, звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., який був укладений між АТ «Ощадбанк» та TOB «Оріол Солар», а саме на належне TOB «Оріол Солар» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. право грошової вимоги до ДП Енергоринок у сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ «Ощадбанк» право грошової вимоги ТОВ «Оріол Солар» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 15607545,43 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ «Оріол Солар» та ДП Енергоринок.

Слід зазначити, що за приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Крім того, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, як зазначено в ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Кодексу).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в тому числі на підставі рішення суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог зазначеної статті позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження за договором застави (копію витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна долучено до матеріалів справи).

Приписами статті 23 Закону України «Про заставу» передбачено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про заставу»).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки у даному випадку предметом застави виступає як наявне право грошової вимоги, так і те, що може виникнути в майбутньому, АТ Ощадбанк як заставодержатель, зважаючи на зазначені приписи Цивільного кодексу України та Закону України Про заставу, за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. має право звернути стягнення як на весь предмет застави, так і на його складову частину.

При цьому судом відхиляються посилання третьої особи на ненадання згоди ДП «Енергоринок» на заміну кредитора у зобовязанні до договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ «Оріол Солар» та ДП Енергоринок, що передбачено пунктом 8.7 вказаного договору, з огляду на таке.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Поряд з цим, статтею 1 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України здійснюється така заміна кредитора у зобовязанні.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 р. у справі № 33/341 та № 11/384.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, укладення договору застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. між позивачем та відповідачем не потребувало згоди ДП «Енергоринок».

Також відхиляються судом і посилання ДП «Енергоринок» на нікчемність договору застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого безпосередньо встановлена законом, в той час як третьою особою наявності вказаної правової підстави вважати укладений між позивачем та відповідачем договір застави майнових прав нікчемним не доведено, оскільки не наведено норми, яка б прямо передбачала недійсність вказаного договору.

Окрім того, посилання третьої особи на те, що у даному випадку договір застави майнових прав суперечить приписам статті 515 ЦК України та ч. 4 ст. 4 Закону України «Про заставу», не можуть братися до уваги з огляду на таке.

ДП «Енергоринок» наполягало на тому, що грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобовязальних відносин, що склалися між ДП Енергоринок та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ), на якому статтею 15-1 Закону України Про електроенергетику встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків, а саме - платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП Енергоринок позбавлене права користування та розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і субєктний склад отримувачів цих грошових коштів. Таким чином, до грошового зобовязання за договором № 7661/02 від 05.10.2011 р. встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП Енергоринок грошового зобовязання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних субєктів. У звязку з цим, місце кредитора в цьому зобовязанні може зайняти лише спеціальний субєкт, передбачений законом, яким позивач не є.

Між тим, згідно з приписами статті 515 Цивільного кодексу України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України Про заставу предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких забороняється законом.

Проте, як зазначалося вище, договір застави майнових прав не є договором про заміну сторони кредитора у зобов'язанні. Окрім того, судом враховано, що станом на час розгляду справи договір застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р. у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнано.

Як слідує з матеріалів справи, АТ Ощадбанк просить суд звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB Оріол Солар до ДП Енергоринок у сумі 15607545,43 грн. за поставлену в березні 2014 року електроенергію, та, як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження, перевести на АТ Ощадбанк право грошової вимоги в сумі 15607545,43 грн. до ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/2 від 05.10.2011 р.

Як зазначалося вище, банк має право звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB Оріол Солар до ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. як у повному обсязі (на весь предмет застави), так і на його складову частину.

Проте, обовязок доведення факту наявності заборгованості ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Оріол Солар» за заявлений банком період та у заявленій банком сумі лежить на позивачеві.

Так, приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відтак, наповнення доказової бази у господарській справі покладається процесуальним законом не на суд, а на сторони та інших учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Кодексу, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а сторони, в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Банком на підтвердження наявності заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Оріол Солар» було додано до матеріалів справи незасвідчену копію листа ТОВ «Оріол Солар» № 96 від 07.05.2014 р. до Державного підприємства Енергоринок, в якому зазначається, що ДП Енергоринок не в повному обсязі розрахувалося перед TOB «Оріол Солар» за придбану в березні 2014 року електроенергію, а саме - в сумі 15607545,43 грн.

При цьому, будь-яких інших документальних доказів, у тому числі первинних документів, які б підтверджували або спростовували факт наявності та розмір заборгованості ДП «Енергоринок», право вимоги якої просить перевести на себе позивач, останнім до матеріалів справи протягом усього часу її розгляду не надано.

Як зазначено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Господарським судом на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було задоволено клопотання банку про витребування від третьої особи доказів на підтвердження вимог позивача. Проте, зазначені докази до матеріалів справи надані не були.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно з п. 2.5 тієї ж постанови Пленуму будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відтак, розмір заборгованості ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Оріол Солар» (якщо така мала місце) за придбану в березні 2014 року електроенергію має доводитися позивачем на підставі первинних документів, що підтверджують обсяги постачання електроенергії та здійснення розрахунків за неї.

Враховуючи ненадання до матеріалів справи наведених вище доказів, суд дійшов висновку, що заявлені банком вимоги про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 34 від 31.10.2011 р., а саме на належне TOB «Оріол Солар» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 05.10.2011 р. право грошової вимоги до ДП Енергоринок у сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію та про переведення на АТ «Ощадбанк» права грошової вимоги ТОВ «Оріол Солар» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 15607545,43 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., укладеним між ТОВ «Оріол Солар» та ДП Енергоринок, матеріалами справи не підтверджені.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин в частині як самого факту наявності заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Оріол Солар» за березень 2014 року за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р., так і того факту, що розмір такої заборгованості складає 15607545,43 грн., і, відповідно, вимоги позивача є необґрунтованими.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для звернення банком стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав та переведення на банк права грошової вимоги в сумі 15607545,43 грн. за продану в березні 2014 року за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р. електроенергію, у звязку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Решта доводів позивача та третьої особи, викладених у долучених до матеріалів справи письмових поясненнях, була досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Водночас, слід зазначити про залишення судом поза увагою посилань третьої особи на настання обставин непереборної сили, у звязку з чим призупинено виконання зобовязань за договором купівлі-продажу електричної енергії, а також на заборону здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії, які розташовані на тимчасово окупованій території, оскільки у даній справі позивачем будь-яких вимог до ДП «Енергоринок», повязаних з виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу електроенергії № 7661/02 від 08.10.2011 р. не заявлялося.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення підписане 19.01.2016 р.

Головуючий суддя В.М. Бабкіна

Суддя О.В. Конюх

Суддя О.В. Щоткін