ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.16р. Справа № 904/9606/15

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Приватного підприємства "Фортуна-тур", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

про визнання кредитного договору недійсним з моменту вчинення.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: ОСОБА_1, дов. № 2857-К-О від 06.08.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство «Фортуна-тур» м. Запоріжжя звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» м. Дніпропетровськ з позовом про визнання недійсним з моменту вчинення кредитного договору б/н від 28.09.2012р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на відсутність згоди та повідомлення позивача при укладенні договору, відсутність спрямованості договору на реальне настання правових наслідків, норми статті 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015р. було порушено провадження у справі та призначене судове засідання.

У звязку з незявленням представників сторін, розгляд справи був відкладений на 09.12.2015р. На адресу суду засобами електронного звязку 08.12.2015р. надійшла заява представника позивача про відкладення призначеного судового засідання через зайнятість представника позивача в іншій справі.

У відзиві, наданому до суду 09.12.2015р., відповідач не погодився в повному обсязі із заявленими вимогами та наполягав на їх необґрунтованості з наступних підстав:

- підписуючи заяву позивач погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі, Умовами та Правилами обслуговування по розрахунковим карткам, Тарифами банка, які разом з заявою і карткою із зразками підписів і відтиску печатки складають договір банківського обслуговування №б/н від 28.09.2012р.;

- на момент підписання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним;

Також відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р. розгляд справи був відкладений на 23.12.2015р. На адресу суду засобами електронного звязку 23.12.2015р. надійшла заява представника позивача, у якій останній зазначає, що розгляд справи було призначено на 09.12.2015р. Представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначаючи про те, що позивачу невідомий стан справи, тому представник позивача просив повідомити про стан справи та направляти процесуальні документи по справі на адресу представника позивача.

Згідно з матеріалами справи ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р. була направлена на адресу представника позивача (69123, м. Запоріжжя, бул. Будівельників, 19, кв. 214). Поштовому відправленню було присвоєно штрихкод 814. Згідно витягу з офіційного веб-сайту Укрпошти відправлення за зазначеним номером надійшло 18.12.2015р. до відділення зв'язку Запоріжжя 123 з індексом 69123, станом на 23.12.2015р. не було вручене.

Відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. було задоволено клопотання відповідача про подовження строків розгляду справи на 15днів, розгляд справи був призначений на 18.01.2016р.

В судове засідання від 18.01.2016р. представник позивача не зявився. В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого 04.01.2016р. представник позивача отримав ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. та був належним чином повідомлений про дату та місце засідання суду.

Заслухавши доводи відповідача, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Приватним підприємством «Фортуна-тур» 28.09.2012р. було надано до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» підписану директором підприємства заяву про відкриття поточного рахунку та картку із зразками підписів та відтиску печатки, на підставі якої позивачу були відкриті поточний рахунок №7207 та картковий рахунок №4663.

У заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтисків печатки зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву, погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розташовані на сайті банку www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

Крім того, в заяві вказано, що своїм підписом клієнт приєднується та зобов'язується виконувати умови, викладені в ОСОБА_2 та Правилах надання банківських послуг, ОСОБА_3 - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих угод або додаткових угод до Договору, так і шляхом обміну інформацією відносно банківського обслуговування з клієнтом через web-сайти банку www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua чи інший Інтернет SMS-ресурс, зазначений банком.

Згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору. Як встановлено її положеннями, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 633 Цивільного кодексу України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Пунктом 3.2.1.1.16 ОСОБА_2 передбачено, що під час укладання договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта (відповідача у справі) до "ОСОБА_2 і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод, таким чином, прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Статтею 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.1055 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.345 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ст.1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Заява позивача від 28.09.2012р., а також "ОСОБА_2 та Правила надання банківських послуг" і «Тарифи Банку», розміщені в мережі Інтернет на сайті, разом складають договір банківського обслуговування та в їх сукупності визначають його істотні умови, в т.ч. і умови кредитування рахунку позивача, що свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину при укладенні договору.

Факт укладення договору було підтверджено сторонами шляхом прийняття до виконання його ОСОБА_2 (розташованих на сайті банку www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua): банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) позивачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

ОСОБА_2 був доступним для позивача (сайт www.privatbank.ua викладено трьома мовами: російською, українською та англійською; мова сайту та мова документів змінюється натисканням відповідного посилання, яке розташоване у верхньому правому куті стартової сторінки) і позивач був з ними ознайомлений, про що свідчить його підпис на заяві від 28.09.2012р.

ОСОБА_2 містять всі суттєві умови договору, передбачені чинним законодавством для даного типу договорів. Таким чином, договір укладено в належній формі та у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А саме - зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних доводів та не наведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним з моменту вчинення кредитного договору б/н від 28.09.2012р.

Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Оскільки не встановлено таке порушення, суд залишає без задоволення заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, статтями ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 38, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Фортуна-тур» м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» м. Дніпропетровськ про визнання недійсним з моменту вчинення кредитного договору б/н від 28.09.2012р. відмовити.

В судовому засіданні від 18.01.2016р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 25.01.2016р.

Суддя ОСОБА_4