РІШЕННЯ

14 січня 2016 року Справа № 913/1113/15

Провадження №15/913/1113/15

За позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 63388 грн 84 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №275 від 15.10.2007 в сумі 30526 грн 87 коп., пені в сумі 19459 грн 34 коп., 3% річних у сумі 1007 грн 66 коп., інфляційних нарахувань в сумі 12394 грн 97 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.11.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 14.12.2015.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.12.2015 розгляд справи відкладений на 14.01.2016.

Сторони не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно до пп.пп.3.9.1, 3.9.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1. На вказану адресу господарський суд і надсилав поштову кореспонденцію.

Відповідно до пп.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Також відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, не забезпечив явку представника у судове засідання, не надання відзиву на позовну заяву та не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2007 між Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (позивач, енергопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, споживач) був укладений договір №275 про постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого енергопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1 договору).

Відповідно до п.2.1 теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: - опалення в період опалювального сезону у приміщення за адресою: пр.Гвардійський, 24-а/81 загальною площею 87,2 м2.

В п.2.2 договору сторони передбачили, що енергопостачальна організація постачає споживачу в період з 15.10.2007 до 15.10.2008 теплову енергію в гарячій воді в межах Q на рік = 11 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням ЕQ=0,0058 Гкал/годину.

Згідно до п.4.2.2 договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії споживачем в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

В п.5.1 договору сторони домовились, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Відповідно до п.6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за платіжними дорученнями, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради.

Згідно з п.6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

В п.7.2.3 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1 договору сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з 15.10.2007 та діє до 15.10.2008.

Відповідно до п.10.2 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Як зазначив позивач, вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу становила:

- з 01.04.2012 по 31.12.2013 (тариф для потреб інших споживачів) 970 грн 02 коп. згідно наказу по підприємству від 21.03.2012 № 70 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 16.03.2012 № 136 "Про встановлення тарифів на теплову енергію Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.01.2014 по 31.03.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 900 грн 67 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 14.01.2014 №8 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 31.12.2013 №485 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2014 по 31.05.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1085 грн 63 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 31.03.2014 №53 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 31.03.2014 №231 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.06.2014 по 30.11.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1204 грн 47 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 18.06.2014 №72 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 23.05.2014 №587 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.12.2014 по 28.02.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1455 грн 42 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 10.12.2014 №126 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 28.11.2014 №611 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.03.2015 по 31.03.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2089 грн 44 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 12.03.2015 №27 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 27.02.2015 №266 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1790 грн 15 коп.(без ПДВ) згідно наказу по підприємству від 01.04.2015 №40 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі Постанови НКРРКП України від 31.03.2015 №1158 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль".

Опалювальний сезон 2013-2014 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №777 від 25.09.2013 "Про поетапну подачу тепла на об'єкти охорони здоров'я, дитячі дошкільні заклади, школи, об'єкти житлового фонду, культури, об'єкти сім'ї, молоді та спорту" з 15.10.2013.

Завершено опалювальний сезон 2013-2014 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №205 від 25.03.2014 "Про завершення опалювального періоду 2013-2014 років" 07.04.2014.

Опалювальний сезон 2014-2015 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №534 від 10.10.2014 "Про початок опалювального сезону 2014-2015 років" з 12.10.2014.

Завершено опалювальний сезон 2014-2015 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №178 від 06.04.2015 "Про завершення опалювального періоду 2014-2015 років" 06.04.2015.

Відповідач поставлену теплову енергію в опалювальний сезон 2013-2014 роки, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року не оплатив, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 30526 грн 87 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обов'язковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергопостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.6.1 договору сторони встановили, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом.

Відповідачу були виставлені відповідні рахунки за період листопад 2013 року - квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року (а.с.28-40).

Крім того, позивачем виставлялися відповідачу відповідні претензії (а.с.41-46).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Таким чином позивачем доведено, а відповідачем не оспорено заборгованість за договором №275 від 15.10.2007 за період листопад 2013 року - квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року у сумі 30526 грн 87 коп. і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 26.11.2014 по 15.11.2015 у сумі 19459 грн 34 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 7.2.3 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої позивачем пені (а.с.17), дійшов висновку, що вона нарахована правильно, відповідно до приписів законодавства, тому підлягає задоволенню повністю в сумі 19459 грн 34 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем 3% річних за період з 17.12.2013 по 15.11.2015 у сумі 1007 грн 66 коп. (а.с.18), встановив що позивачем за рахунком №275 від 31.01.2014 невірно визначено початок періоду прострочення, оскільки 16.02.2014 був вихідним днем (субота), а тому початком для нарахування 3% річних за цим рахунком є 18.02.2014. В іншій частині розрахунок позивача є правильним. Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних за вказаним рахунком.

№ і дата рахунку-фактуриСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Кількість днів простроченняРозмір відсотків, %Сума відсотків
275 від 31.01.2014до 18.10.201431415,7618.02.2014-15.11.2,54

З огляду на викладене з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3% річних за період з 17.12.2013 по 15.11.2015 у сумі 1007 грн 18 коп.

Відносно інфляційних втрат за період з січня 2014 по жовтень 2015 року в сумі 12394 грн 97 коп. суд зазначає, що позивачем неправильно визначені середні індекси інфляції, по рахунку №275 від 30.04.2015 наведений розрахунок інфляційних втрат, але вказано нульовий показник, в той час як він є негативний, а тому обґрунтованим є наступний розрахунок інфляційних втрат:

№ і дата рахункуСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції
№275 від 30.11.20131548,16січень 2014-жовтень 2015 174,49,13
№275 від 31.12.20132479,37лютий 2014- жовтень 2015173,31,71
№275 від 31.01.20142918,17березень 2014- жовтень 2015172,25,62
№275 від 28.02.20142172,42квітень 2014- жовтень 2015 169,01,58
№275 від 31.03.20141545,55травень 2014- жовтень 2015163,4,79
№275 від 30.04.2014403,86червень 2014- жовтень 2015157,3,12
№275 від 31.10.2014864,64грудень 2014- жовтень 2015143,7,95
№275 від 30.11.20142655,77січень 2015- жовтень 2015139,49,73
№275 від 31.12.20143881,30лютий 2015- жовтень 2015135,71,30
№275 від 31.01.20154013,20березень 2015- жовтень 2015128,4,54
№275 від 28.02.20153471,66квітень 2015- жовтень 2015115,5,20
№275 від 31.03.20153976,21травень 2015- жовтень 2015101,476205669,49
№275 від 30.04.2015596,56червень 2015- жовтень 201599,55735867-2,64
Разом:12391,52

З огляду на викладене з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати в сумі 12391 грн 52 коп.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 00131050, заборгованість в сумі 30526 грн 87 коп., пеню в сумі 19459 грн 34 коп., 3% річних у сумі 1007 грн 18 коп., інфляційні втрати в сумі 12391 грн 52 коп., судовий збір у сумі 1217 грн 92 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя С.В. Смола

Згідно з оригіналом

Помічник судді С.І. Заєць

18.01.2016