номер провадження справи 27/178/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 Справа № 908/5719/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби (49051 м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 2А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс (69600 м. Запоріжжя, вул. Доківська, 15)

про стягнення 1 544 791 грн. 08 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 21.07.1997р., директор,

ОСОБА_2, дов. № 01/юр від 23.09.2015р.

від відповідача: не зявився

Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби, м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс про стягнення 1 363 970 грн. 50 коп. основного боргу, 163 876 грн. 05 коп. пені, 7 031 грн. 35 коп. втрат від інфляції, 9 912 грн. 78 коп. 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2015р., справу № 908/5719/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. порушено провадження у справі № 908/5719/15, присвоєно справі номер провадження 27/178/15 та призначено судове засідання на 08.12.2015р.

У судових засіданнях 08.12.2015р. та 23.12.2015р. оголошувалася перерва, на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання додаткових доказів по суті спору.

14.01.2016р. продовжено судовий розгляд справи № 908/5719/15.

14.01.2016р. до початку розгляду справи представник позивача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 14.01.2016р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, надав витребувані ухвалою суду документи.

Просить суд стягнути з відповідача 1 363 970 грн. 50 коп. основного боргу, 163 876 грн. 05 коп. пені, 7 031 грн. 35 коп. втрат від інфляції, 9 912 грн. 78 коп. 3 % річних.

Представник відповідача у засідання суду 14.01.2016р. не зявився.

Про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. 13.01.2016р. надіслав на адресу суду клопотання, просить суд розглянути справу без участі свого представника. Проти позову заперечує на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, прийнято судом, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Справу розглянуто в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами, оригінали яких надані позивачем та судом оглянуті в судовому засіданні 14.01.2016р.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 22.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Метресурс (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 04/22.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупця брухт і відходи кольорових металів, іменовані надалі «товар», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 1.2 договору найменування, кількість, якість, ціна і загальна вартість товару, а також терміни поставки узгоджуються сторонами в специфікаціях, що оформлюються як додатки до договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Якість, комплектність, пакування та маркування товару повинні відповідати вимогам ДСТУ 3211:2009/ГОСТ 1639:2009 та діючій нормативній документації на цей вид товару і посвідчується паспортом якості.

Розділом 3 договору передбачено, що продавець поставляє товар покупцеві на умовах ЕХW склад продавця згідно з Інкотермс-2000. Зважування на вагах продавця. Приймання товару по якості та кількості в присутності повноважних представників покупця та продавця.

Покупець несе всі ризики і витрати по товару з моменту, коли товар був завантажений в наданий покупцем автомобіль після приймання товару по кількості і якості повноважним представником покупця.

На доказ поставки товару продавець зобов'язаний падати наступні товаросупровідні документи: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; рахунок; акт приймання; паспорт; посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку.

Продавець зобов'язаний своєчасно повідомити покупця про готовність товару відвантаження.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна та сума партії товару узгоджується покупцем та продавцем в Специфікаціях до договору. Протягом терміну дії договору ціни можуть бути змінені за взаємною згодою сторін. Сторона, яка ініціює зміну ціни, повинна узгодити таку зміну з іншою стороною до моменту поставки.

Згідно п. 4.2 договору розрахунки за поставлений за цим договором товар здійснюються покупцем за вагою нетто в безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Оплата здійснюється покупцем на умовах 100% передплати узгодженої партії товару на підставі рахунку, наданого продавцем, протягом 5 банківських днів (п. 4.3 договору).

03.08.2015р. між ТОВ «Метресурс» та ТОВ «Підприємство Будвироби» було підписано специфікацію № 2 до договору, згідно п. 6 якої, оплата за товар (мідь 4) здійснюється покупцем на умовах часткової передплати в розмірі 200 тис. грн. на підставі рахунку. Решта протягом 5-ти банківських днів з дня поставки товару.

03.08.2015р. ТОВ «Підприємство Будвироби» було виставлено рахунок ТОВ «Метресурс» № 116 на загальну суму 1 026 004 грн. 50 коп.

04.08.2015р. ТОВ «Метресурс» було перераховано на поточний рахунок продавця 100 тис. грн., як часткову передплату за специфікацією № 2 до договору.

05.08.2015р. ТОВ «Метресурс» було перераховано на поточний рахунок продавця ще 100 тис. грн., як часткову передплату за специфікацією № 2 до договору.

05.08.2015р. ТОВ «Підприємство Будвироби» було поставлено, а ТОВ «Метресурс» прийнято товару на загальну суму 1 026 004 грн. 50 коп., що підтверджується видатковою накладною № 149 від 05.08.2015р. та актом приймання № 08/05 від 05.08.2015р.

Всупереч п. 6 специфікації № 2, яка є невід'ємною частиною договору № 04/22 від 22.04.2015р., станом на 10.11.2015р. заборгованість ТОВ «Метресурс» перед ТОВ «Підприємство Будвироби» по оплаті поставленого товару (мідь 4) складає 826 004 грн. 50 коп.

06.08.2015р. між ТОВ «Метресурс» та ТОВ «Підприємство Будвироби» було підписано специфікацію № 3 до договору, згідно умов якої, оплата за товар (латунь 6) здійснюється покупцем протягом 5-ти банківських днів з дня поставки товару.

07.08.2015р. ТОВ «Підприємство Будвироби» було виставлено рахунок ТОВ «Метресурс» № 121 на загальну суму 537 966 грн. 00 коп.

07.08.2015р. ТОВ «Підприємство Будвироби» було поставлено, а ТОВ «Метресурс» прийнято товарів, на загальну суму 537 966 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 151 від 07.08.2015р. та актом приймання № 08/07 від 07.08.2015р.

Всупереч умов специфікації № 3, яка є невід'ємною частиною договору, станом на 10.11.2015р. заборгованість ТОВ «Метресурс» перед ТОВ «Підприємство Будвироби» по оплаті поставленого товару (латунь 6) складає 537 966 грн. 00 коп.

Отже, позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та поставив відповідачу товар.

Відповідач на виконання умов договору лише частково здійснив оплату за поставлений товар, внаслідок чого сума основного боргу відповідача перед позивачем склала 1 363 970 грн. 50 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс 1 363 970 грн. 50 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 031 грн. 35 коп. втрат від інфляції та 9 912 грн. 78 коп. 3 % річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 031 грн. 35 коп. втрат від інфляції та 9 912 грн. 78 коп. 3 % річних заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 163 876 грн. 05 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобовязань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України Про несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.96р. за № 543/96 ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто, порушення субєктом господарювання своїх договірних грошових зобовязань дійсно передбачає можливість притягнення його до відповідальності шляхом застосування неустойки у вигляді пені, проте розмір пені, належний до стягнення, встановлюється за згодою сторін (має бути узгоджений ними в Договорі), за винятком випадків, коли певний розмір пені визначений безпосередньо в законі.

Частина 2 статті 343 ГК України прямо зазначається на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що він складений необґрунтовано. Стягненню підлягає пеня у розмірі 163 278 грн. 15 коп.

В частині стягнення пені в розмірі 597 грн. 90 коп. слід відмовити.

Відповідно до п. 5.3 договору у випадку порушення покупцем терміну здійснення розрахунків, останній зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України яка діяла на момент прострочення, від простроченої суми, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Позивачем доведений суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором.

Відповідач доказів оплати заборгованості в повному обсязі суду, станом на день розгляду справи не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс 1 363 970 грн. 50 коп. основного боргу, 7 031 грн. 35 коп. втрат від інфляції, 9 912 грн. 78 коп. 3 % річних, 163 278 грн. 15 коп. пені.

На підставі статті 85 ГПК України 14.01.2016року прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби, м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Метресурс (69600 м. Запоріжжя, вул. Доківська, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби (49051 м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 2А, ) 1 363 970 (один мільйон триста шістдесят три тисячі девятсот сімдесят) грн. 50 коп. основного боргу, 7 031 (сім тисяч тридцять одна) грн. 35 коп. втрат від інфляції, 9 912 (девять тисяч девятсот дванадцять) грн. 78 коп. 3 % річних, 163 278 (сто шістдесят три тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 15 коп. пені, 23 162 (двадцять три тисячі сто шістдесят дві) грн. 88 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 18.01.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.