донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.01.2016 справа №905/2312/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від22.10.2015 р. (підписано 27.10.2015 р.)
у справі№ 905/2312/15 (суддя Огороднік Д.М.)
за позовомВиробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпром", м. Дніпропетровськ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область
простягнення 179 592,50 грн.
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року до господарського суду звернулось Виробничо-комерційне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Стальпром", м.Дніпропетровськ (Позивач) із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область (Відповідач) про стягнення 179 592,50 грн., у тому числі основного боргу в розмірі 134 064,00 грн., пені в розмірі 6 703,20 грн., 3% річних в розмірі 2 225,83 грн. та 36 599,47 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.10.2015р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 134 064,00 грн. основного боргу, 6 703,20 грн. пені, 2 159,72 3% річних та 36 578,91 грн. інфляційних.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ненастання строку оплати через недодержання позивачем вимог п. 4.3 Договору та ненадання відповідачу повного пакету документів, передбаченого умовами Договору, а саме рахунків-фактур, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір № 286/ШБ/3514 від 31.01.2014р. (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2). Сторонами до Договору була підписана додаткова угода від 28.08.2014р., яка є його невідємною частиною (а.с. 27).

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Пунктом 4.3 Договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору, датою поставки вважається дата, зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

Згідно п. 5.2 Договору, ціни на продукцію, що поставляється встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору сторонами були підписані Специфікації від 03.02.2014 року та від 10.11.2014 року (а.с. 25, 26), якими сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Позивачем була поставлена відповідачу продукція на загальну суму 134 064,00 грн., що підтверджується видатковою та товарно-транспортною накладними від 29.12.2014 р. № 6874 (а.с. 28, 29).

Вказані накладні підписані представником позивача та уповноваженим представником відповідача за довіреністю № 1272 від 22.12.2014р., копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 30), без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

Як передбачено п. 5.4 Договору, розрахунки здійснюються відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5 робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого відповідачем рахунку та за умови надання позивачем належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору.

Отже відповідач повинен перерахувати грошові кошти на рахунок позивача за двома специфікаціями протягом 5 робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції 06.03.2015 р.

В порушення умов п. 5.4 Договору і положень ст. 530 ЦК України відповідач не виконав умови договору, кошти за продукцію не перерахував, сума основної заборгованості ТзДВ "Шахта "Білозерська" перед ВКП ТОВ "Стальпром" на момент пред'явлення позову склала 134 064,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача був направлений лист-вимога № 16359 від 27.08.2015р. про сплату заборгованості в розмірі 134 064,00 грн., що підтверджується наявними матеріалах справи засвідченими копіями опису вкладення та фіскального чеку № ПН 55 від 27.08.2015р. (а.с. 33, 34).

Зазначений лист-вимога залишений відповідачем без відповіді та виконання.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 134 064,00 грн., доказів оплати якої суду не надано.

У відповідності до норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2. ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що це свідчить про передання відповідачу останніх у повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про недоведеність факту поставки через відсутність рахунку-фактури, то за умови наявності належно оформлених видаткової та товарно-транспортної накладних, що містять тотожні відомості, які б значились у рахунку-фактурі, факт отримання відповідачем спірної продукції є підтвердженим

Також судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача з посиланням на п. 4.7 Договору щодо недоведення дати поставки товару, оскільки, по-перше, спірна накладна містить дату, підпис відповідного представника відповідача без зазначення іншої дати отримання товару, по-друге відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання товару, що відрізняється від зазначеного.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Отже судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на матеріалах справи та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 134 064,00 грн. є вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 2 225,83 грн. 3% річних та інфляційні у розмірі 36 599,47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 159,72 грн. 3% річних та інфляційних у розмірі 36 578,91 грн., судова колегія вважає його вірним.

Крім того позивач вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 703,20 грн.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 6.8 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, відповідач, за письмовою вимогою позивача сплачує позивачу неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості неоплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 6 703,20 грн., судова колегія також вважає його вірним.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 22.10.2015 року у справі № 905/2312/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.10.2015 року у справі № 905/2312/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС