ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 916/4111/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Головея В.М., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання: Кіртоки Л.В.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 1300 від 16.12.2015р.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Одеської області від 18.11.2015р.

по справі № 916/4111/15

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю СВЛ-2000

про стягнення збитків у сумі 26 714,78 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Встановила:

У жовтні 2015 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СВЛ-2000 26 714,78 грн. збитків., заподіяних внаслідок завищення вартості виконаних робіт за договорами підряду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.11.2015р. (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що виплати відбулись за актами прийнятих робіт, підписаними сторонами без зауважень на підставі договорів підряду, які не визнавались недійсними.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На думку апелянта, зафіксовані факти допущеного відповідачем порушення в акті ревізії фінансово-господарської діяльності від 31.07.2015 № 05-11/48 складеною Державною фінансовою інспекцією Одеської області, є доказом наявності складу правопорушення у діях відповідача, за наслідками яких підлягають застосуванню приписи ст. 224 Господарського кодексу України.

Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та повноважного представника не направив.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю СВЛ-2000 (надалі підрядник) було укладено договори підряду від 05.12.2014р. №249-В-ІЛФ-14, від 23.12.2014р. №222-В-ФЛФ-14, від 05.11.2014р. №221-В-ІЛФ-14 та від 01.10.2014р. №194-В-14-ІЛФ-14 відповідно до яких, підрядник зобов'язується на власний ризик виконати за оплату роботи з капітального ремонту на обєктах Іллічівської філії ДП АМПУ.

Загальна сума актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма № КБ-3), підрядник за договором виконав робіт на загальну суму 1 131 449,60 грн.

За виконані роботи позивач розрахувався у повному обсязі.

Зазначені договори повинні відповідати нормам глави 61 ЦК України та глави 33 ГК України.

Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акти виконаних робіт за Договорами є письмовими документами, які визначають період виконання робіт підрядником, види робіт, які здійснив підрядник за цей період та вартість цих робіт з зазначенням сум податку на додану вартість, в порядку та в розмірах, визначених чинним законодавством України та загальну суму, яка підлягає сплаті замовником.

В матеріалах справи наявні акти приймання виконаних будівельних робіт, які підписаний у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Будь-які дії щодо коригування суми оплати за участю підрядника позивачем в установленому порядку не вчинялись.

Поряд з цим, Державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП Адміністрація морських портів України за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015р. та складено акт від 31.07.2015р. № 05-11/48.

Ревізію проведено у період з 14.05.2015 по 24.07.2015 (з зупиненням з 05.06.2015 по 30.06.2015 та з 15.07.2015 по 17.07.2015).

В ході ревізії, з метою документального підтвердження виду, обсягу, якості операцій та рахунків, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку ДП «АМПУ» та його структурних підрозділів за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015р. в ТОВ «СВЛ-2000» було проведено зустрічну звірку, за результатами якої в порушення п. 1 та п. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» співставленням вартості матеріально-технічних ресурсів, що враховані в актах КБ-2в з даними бухгалтерського обліку Підприємства встановлено окремі завищення на загальну суму 26 714,78 грн. з ПДВ.

Вказане стало підставою для звернення із позовом в даній справі про стягнення з відповідача матеріальних збитків.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 ЦК України також унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди, у тому числі стягнення збитків, заявлених позивачем, настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат такої поведінки (факт і розмір завданих збитків), причинний звязок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком.

При цьому, стягнення збитків за порушення договірних зобовязань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Але судова колегія звертає увагу на відсутність реальних збитків, а саме втрат, яких позивач зазнав внаслідок виконання договірних зобовязань.

Приписами ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про те, що сторони погодили обєм виконаних робіт, їх якість та вартість, позивач прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про недоліки, як того вимагають положення ст. 853 ЦК України.

Отже, позивачем не доведено порушення відповідачем умов договорів укладених між сторонами, а відтак і наявності складу цивільного правопорушення, що унеможливлює стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СВЛ-2000 26 714,78 грн. в якості збитків.

Доводи апелянта спростовується тим, що Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом порушення відповідачем зобовязань за договорами та спричинення збитків позивачу. Акт КРУ не є ані первинним документом, ані експертизою в розумінні ч. 4 ст. 853 ЦК України.

Так, норми ч. 4 ст. 853 ЦК України визначають, що у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Докази проведення такої експертизи в матеріалах справи відсутні, рівно як і докази звернення позивача до відповідача з вимогою про призначення такої експертизи.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до статті 323 Господарського кодексу України договори підряду на капітальне будівництво укладаються і виконуються на загальних умовах укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до закону.

Положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

На момент виникнення спірних правовідносин сторін та на даний час чинними є Загальні умови укладання та виконання договорів в капітальному будівництві (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 601 (601-2009-п) від 17.06.2009, № 1390 (1390-2011-п) від 28.12.2011) (далі - Загальні умови), які є обов'язковими для врахування під час укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві незалежно від джерел фінансування робіт, а також форми власності замовника та підрядника (субпідрядників) (пункт 2).

Положеннями пункту 100 Загальних умов, що містяться у розділі "Проведення розрахунків за виконані роботи", встановлено, що у разі виявлення невідповідності робіт, пред'явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

З наведеного слідує, що коригування суми оплати з підстав завищення обсягів виконаних підрядних робіт у межах відповідних господарсько-правових відносин є правом, а не обов'язком замовника, і таке коригування має бути проведено за участю підрядника.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивачем прийнято виконані відповідачем роботи без зауважень, на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт здійснено повну оплату робіт.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Таким чином, судова колегія зазначає, що Акт КРУ лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком першої інстанції, що результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача сум збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2012р. по справі № 10/5025/1680/11.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову та не вбачає підстав щодо зміни або скасування судового рішення.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі та матеріали справи не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 18.11.2015р. по справі № 916/4111/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 18.01.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя В.М. Головей

Суддя А.І. Ярош