ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 січня 2016 р. Справа № 903/1256/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полісся-Трейд", м. Луцьк

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи", м. Луцьк

про стягнення 29 104,96грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-дов. №34 від 20.05.2015р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 20.01.2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Трейд"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи" - про стягнення 31 059,01грн., в т.ч. 15 556,08грн.-заборгованості за поставлений товар по видатковим накладним №647 від 07.08.2015р. та №2229 від 10.07.2015р. згідно договору поставки №Л 14-19 від 25.11.2014р., 1 954,05грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманого товару за період з 02.08.2015р. по 30.11.2015р. (включно) (по кожній накладній окремо) згідно п. 7.1. договору поставки, 4 666,80грн.- 30% штрафу згідно п. 7.4. договору та 8 882,08грн.-200% за користування чужими грошовими коштами за період з 02.08.2015р. по 30.11.2015р. (включно) (по кожній накладній окремо) згідно п. 7.5. договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неоплату відповідачем отриманого ним товару, у встановлені договором поставки №Л 14-19 від 25.11.2014р. строки.

Ухвалою суду від 03.12.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 22.12.2015р. на 10:00год.

Представник позивача в судовому засіданні 22.12.2015р. та в заяві б/н від 21.12.2015р. (вх.№01-54/12696/15 від 21.12.2015р.) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Крім того, долучив до матеріалів справи копію Статуту ТзОВ "Полісся-Трейд", затвердженого зборами учасників ТзОВ "Полісся-Трейд" протоколом №1 від 22.08.2014р., зареєстрованого 27.08.2014р. за №0068608.

Відповідач в судове засідання 22.12.2015р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча ухвала суду від 03.12.2015р., направлена на юридичну адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи", зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДР, а саме: м. Луцьк, вул. Рогова, 20/2, повернулась до суду органами поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою суду від 22.12.2015р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів; відповідача-письмові пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; статут; докази проплати. Позивачу направити на адресу відповідача уповноваженого представника для проведення звірки взаєморозрахунків. Відповідачу провести звірку та підписати акт. Акт звірки представити суду в судове засідання 20.01.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2015р. позовні вимоги підтримав.

Водночас, звернувся до суду з клопотанням б/н від 20.01.2015р. (вх.№01-65/11/16 від 20.01.2016р.), в якому зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 29 104,96грн., в т.ч. 15 556,08грн.-заборгованості за поставлений товар по видатковим накладним №647 від 07.08.2015р. та №2229 від 10.07.2015р. згідно договору поставки №Л 14-19 від 25.11.2014р., 4 666,80грн.- 30% штрафу згідно п. 7.4. договору та 8 882,08грн.-200% за користування чужими грошовими коштами за період з 02.08.2015р. по 30.11.2015р. (включно) (по кожній накладній окремо) згідно п. 7.5. договору.

Крім того, клопотанням б/н (вх.№01-54/497/16 від 20.01.2016р.) долучив до матеріалів справи копію акту звірки взаєморозрахунків за 9 місяців 2015р., складеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полісся-Трейд" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи".

Відповідач в судове засідання 20.01.2016р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча ухвала суду від 22.12.2015р., направлена на юридичну адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи", зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДР, а саме: Волинська обл., м. Луцьк, вулиця Рогова, 20/2, повернулась до суду органами поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Судом приймається заява позивача про зменшення розміру позовних вимог від 20.01.2015р., спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 29 104,96грн.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органами звязку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обовязку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, а тому, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, явку відповідача не було визнано обов'язковою, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, господарський суд, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2014 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полісся-Трейд", в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі статуту, довіреності №02/14 від 16.09.2014р. (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи", в особі керівника ОСОБА_5, що діє на підставі статуту (покупець) було укладено договір поставки №Л14-19, згідно з п.п. 1.1.-.1.4. якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному договорі. Найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом даного договору, визначаються у накладних, які оформлюються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару. Усі накладні є складовими частинами цього договору в частині визначення ціни асортименту, найменування та кількості товару. Партією товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невідємною частиною договору. Загальний обсяг товару, що продається за даним договором, визначається протягом строку дії договору з урахуванням кількості та асортименту товару за всіма переданими відповідно до умов цього договору окремими партіями товару.

Відповідно до розділу 2 цього договору ціни на товар встановлюються постачальником в прайс-листі (не є додатком до даного договору), формуються в національній валюті України та зазначаються в накладних. Постачальник має право в односторонньому порядку змінювати ціни на товар з обовязковим попередженням покупця про такі зміни. Загальна сума договору складається із сум, зазначених в накладних, якими оформляється прийом-передача товару, поставленого на підставі даного договору.

У відповідності до розділу 3 даного договору поставки від 25.11.2014р. товар, що поставляється, повинен відповідати вимогам нормативно-правових актів, стандартів, технічних регламентів, технічних умов, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до його якості та маркування, або зразкам (еталонам), не заборонені відповідним державним органом для виготовлення та реалізації, а також не мати дефектів товарного (зовнішнього) виду. Товар передається упаковці виробника. Якість товару гарантується виробником.

Згідно п.п. 4.1.-4.4. цього договору доставка товару проводиться окремими партіями протягом строку дії договору. Доставка товару покупцеві здійснюється на підставі замовлень останнього протягом узгодженого сторонами строку. Датою передачі товару вважається дата прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній..

Розділом 5 договору поставки від 25.11.2014р. передбачено, що покупець здійснює розрахунки за товар на умовах відстрочки платежу-21 календарних днів з моменту передачі партії товару покупцю. Моментом виконання покупцем своїх зобов'язань по здійсненню розрахунків за товар є дата надходження відповідної суми на банківський рахунок або до каси постачальника.

Відповідно до п.п 6.1., 6.4. даного договору, прийом-передача товару по кількості та якості здійснюється повноважними представниками сторін в пункті доставки у відповідності з накладною в порядку, визначеному чинним законодавством України і умовами даного договору, та оформляється шляхом підписання накладних. Після передачі товару ніякі претензії з кількості товару продавцем не розглядаються. У разі виявлення невідповідності товару вимогам по якості та невідповідності кількості товару по накладних, приймання товару здійснюється у відповідності до Інструкцій №П-6 та №П-7. Виклик представника постачальника є обов'язковим. Перехід права власності на товар відбувається з моменту прийому-передачі товару відповідно до п. 6.1.

В розділі 7 даного договору сторони обумовили відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки до моменту повного погашення заборгованості по цьому договору. У випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 30 календарних днів вважається, що покупець необгрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь постачальника, крім установленої договором пені (п. 7.1.), штраф за ухилення від оплати у розмірі 30% від вартості отриманого та не оплаченого в строк товару (п. 7.4.). У випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 30 календарних днів вважається, що покупець отримує від постачальника товарний кредит. За користування чужими коштами у вигляді товарного кредиту, у відповідності до ст. 536 та ч. 3 ст. 692 ЦК України покупець сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 200% річних від вартості отриманого та своєчасно неоплаченого товару за кожен день користування (п. 7.5.).

Згідно п. 10.1. цього договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо по закінченні 30-денного строку дії даного договору жодна із сторін не заявить про своє бажання розірвати даний договір, останній вважається кожен раз продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах. Договір може бути достроково розірваним за згодою сторін або за вимогою однієї з сторін, в такому разі сторона, яка вимагає розірвання договору, повинна попередити про це іншу сторону за 14 (чотирнадцять) календарних днів до розірвання договору.

Даний договір підписано сторонами. (а.с. 9)

На виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 15 556,08грн., що стверджується видатковими накладними №2229 від 10.07.2015р. на суму 6 549,42 та №647 від 07.08.2015р. на суму 9 006,66грн.

Отримання товару відповідачем стверджується підписами відповідача про отримання товару на цих накладних. (а.с. 10)

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати за цим договором не виконав (доказів оплати суду сторонами не надано).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено договір, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Договір поставки №Л14-19 від 25.11.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем зобов'язання по передачі товару згідно договору поставки №Л14-19 від 25.11.2014р. виконані в повному обсязі на суму 15 556,08грн., що стверджується видатковими накладними №2229 від 10.07.2015р. на суму 6 549,42 та №647 від 07.08.2015р. на суму 9 006,66грн., які підписані покупцем.

Отримання товару відповідачем стверджується підписом відповідача про отримання товару на цих накладних, скріпленим відтиском печатки товариства. (а.с. 10)

Підписання покупцем накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р., п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони у договорі (розділ 5) передбачили, що покупець здійснює розрахунки за товар на умовах відстрочки платежу-21 календарних днів з моменту передачі партії товару покупцю. Моментом виконання покупцем своїх зобов'язань по здійсненню розрахунків за товар є дата надходження відповідної суми на банківський рахунок або до каси постачальника.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого товару, у встановлені договором поставки строки, не виконав (доказів оплати суду сторонами не надано).

Крім того, між сторонами був складений та підписаний акт звірки взаєморозрахунків за 9 місяців 2015р., з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2015р. становить 15 556,08грн. Підписи сторін скріплені відтиском печатки товариств.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем по договору №Л14-19 від 25.11.2014р. на день розгляду спору становить 15 556,08грн., відповідачем не сплачена (доказів сплати суду не надано), належними та допустимими доказами не спростована, стверджується договором поставки №Л14-19 від 25.11.2014р., видатковими накладними на загальну суму 15 556,08грн. №2229 від 10.07.2015р. на суму 6 549,42 та №647 від 07.08.2015р. на суму 9 006,66грн., які підписані покупцем та скріплені відтиском печатки товариств, актом звірки взаєморозрахунків за 9 місяців 2015р., з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2015р. становить 15 556,08грн., відповідачем належними та допустимими доказами не оспорена та підлягає до стягнення з нього в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, якими встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 4 666,80грн.-30% штрафу за ухилення від оплати вартості отриманого та не оплаченого товару.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування грошовими чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 вищезазначеної статті).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 7.4.-7.5. договору сторони обумовили, що у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 30 календарних днів вважається, що покупець необгрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь постачальника, крім установленої договором пені (п. 7.1.), штраф за ухилення від оплати у розмірі 30% від вартості отриманого та не оплаченого в строк товару. У випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 30 календарних днів вважається, що покупець отримує від постачальника товарний кредит.

Оскільки розмір вказаної штрафної санкції, нарахованої позивачем, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, а також є арифметично вірним, тому позовна вимога про стягнення з відповідача 4 666,80грн.-30% штрафу підлягає задоволенню.

Сторони в п. 7.5. договору поставки від 25.11.2014р. передбачили, що у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 30 календарних днів вважається, що покупець отримує від постачальника товарний кредит. За користування чужими коштами у вигляді товарного кредиту, у відповідності до ст. 536 та ч. 3 ст. 692 ЦК України покупець сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 200% річних від вартості отриманого та своєчасно неоплаченого товару за кожен день користування.

У звязку із невиконанням умов договору поставки позивач нарахував відповідачу згідно п. 7.5. договору 200% річних в розмірі 8 882,08 грн. за період з 02.08.2015р. по 30.11.2015р. (по кожній накладній окремо).

Частиною третьою статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Оскільки заявлений до стягнення розмір процентів за користування чужими коштами відповідає вищезазначеним нормам законодавства та положенням договору, а також є арифметично вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 8 882,08грн. підлягає задоволенню.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193, 230-232, 265 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 524, 526, 530, 533, 625, 626, 655, 692, 712 ЦК України, ЗУ "Про судовий збір", ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Системи", Волинська обл., м. Луцьк, вул. Рогова, 20/2, код 39093658

на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полісся-Трейд", Волинська обл., м. Луцьк, вул. Андрія Марцинюка, 35, код 39365851

29 104,96грн., в т.ч. 15 556,08грн.-заборгованості, 4 666,80грн.- штрафу, 8 882,08грн.-процентів за користування чужими грошовими коштами та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

22.01.2016р.

Суддя С. В. Бондарєв