ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 922/2784/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 700785,93 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - не з'явився;

Представник відповідача - ОСОБА_1, дов. від 05.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Харківського обласного Комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 14079 від 05.12.2008р. за період з жовтня 2014р. по квітень 2015р. у розмірі 1150750,47 грн., з яких: 942074,98 грн. - вартість електричної енергії, 736,58 грн. - перевищення договірних величин електричної потужності, 95660,47 грн. - пеня, 5937,62 грн. - 3% річних, 106345,82 грн. - індекс інфляції (з урахуванням прийнятих ухвалою суду від 22.06.2015р. уточнень до позовних вимог, відповідно до яких позивачем було збільшено розмір позовних вимог). Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.06.2015р. об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 22.06.2015р. призначено у справі судову економічну експертизу та доручено її проведення Науково-дослідницькому експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківської області. Провадження у справі зупинено на термін проведення судового дослідження.

Враховуючи повернення матеріалів справи № 922/2784/15, разом з висновком експерта, до господарського суду, 12.01.2016р. ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

У судове засідання 12.01.2016р. представник позивача не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.01.2016р. проти позову заперечував, через канцелярію суду надав уточнення до відзиву на позов (вх. № 495 від 11.01.2016р.), в якому просив суд: припинити провадження у частині основного боргу у розмірі 942074,98 грн., припинити провадження у частині стягнення перевищення договірних величин електричної потужності у розмірі 736,58 грн.; відмовити у стягненні інфляційних витрат у розмірі 106345,82 грн., у сумі пені у розмірі 94219,07 грн., у сумі 3% річних у розмірі 5 622,85 грн.; зменшити суму пені, що залишилася на 90 %. Дані уточнення відповідач обґрунтовує, тим, що нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат були зроблені позивачем без урахування того факту, що сума заборгованості частково була погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, тому на ці суми не повинні нараховуватися штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних. Розрахунки по договору про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.20089 р. на суму 944 953,00 грн. були проведені на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №375Е/57 від 04.08.15 р. платіжним дорученням №3 від 20.08.2015р., відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 р. №375 , в зв'язку з чим, надав свій розрахунок пені та 3 % річних. На думку відповідача, розрахунок позивача інфляційних втрат, зроблений з грубим порушенням методики розрахунку інфляційних витрат, тому як не відповідає рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ наданих Верховним судом України у листі № 62-97р від 03.04.1997 р., а саме розрахунок інфляційних витрат зроблений позивачем по календарним дням, коли рекомендації вимагають його роботи по місяцям, тому відповідач вказує на безпідставність таких нарахувань, в підтвердження своєї правової позиції наводить рішення по господарській справі 922/3285/15 від 20.07.2015 р., підтримане Вищим господарським судом України на підставі постанови від 1.12.2015 р. учасником якої був позивач по даній справі.

Крім того, відповідач звертав увагу на той факт, що з моменту призначення судової експертизи по цей час економічний стан відповідача не змінився. Станом на 01.01.2016р. обсяг заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах склав 113057,4 тис. грн. Заборгованість споживачів на 01.06.2016р. склала суму у розмірі 35979133,83 грн., у тому числі населення 30212087,22 грн.

Надані уточнення відзиву на позовну заяву та додаткові документи розглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.01.2016р. представник відповідача наголосив, що ним надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, пояснення повноважного представника відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 05.12.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії № 14079 (далі по тексту договір), відповідно до якого позивач зобов'язувався передати відповідачу електричну енергію, а відповідач зобов'язується за неї сплатити передбачену умовами договору суму.

Відповідно до п. 2.3.3 договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування. Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідно до п. 5 додатка 2 до договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Акціонерна компанія "Харківобленерго", як постачальник, виконала свої зобов'язання за договором у повному обсязі, здійснивши відпуск електричної енергії споживачу, за яку, відповідач, в порушення умов договору, вчасно не розрахувався.

Таким чином, за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, станом на 01.05.2015р., заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає: заборгованість з вартості електричної енергії в розмірі 942074,98 (тарифна складова 785062,48 грн., та ПДВ 20% - 157 012,5 грн.); перевищення договірних величин електричної потужності 736,58 грн., за жовтень 2014 р.; пеня 95 660,47 грн., за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; 3% річних 5932,62 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; індекс інфляції 106345,82 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що і стало підставою для звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та Законом України «Про електроенергетику».

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст.202-205 Господарського кодексу України, ст.ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, вже після звернення позивача з даним позовом до суду були здійсненні оплати за використану електричну енергію, про що свідчать наявні в матеріалах копії примірників платіжних доручень.

Згідно ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Тому, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача вартості електричної енергії в розмірі 942074,98 (тарифна складова 785062,48 грн., та ПДВ 20% - 157 012,5 грн.); перевищення договірних величин електричної потужності 736,58 грн., за жовтень 2014 р. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі пеня 95 660,47 грн., за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; 3% річних 5932,62 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; індекс інфляції 106345,82 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р., суд зазначає наступне.

Пунктом 2.2.5. Договору передбачено, що споживач зобовязується своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 «Порядок розрахунків».

Пунктом 6 додатку № 2 «Порядку розрахунків» передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу;

- 3 % річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За неналежне виконання зобов'язань за спірним договором позивач просив суд стягнути з відповідача пеню 95 660,47 грн., за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; 3% річних 5932,62 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.; індекс інфляції 106345,82 грн. за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р.

Відповідач вказує на той факт, що частина розрахунків з позивачем за період, заявлений позивачем у позові по договору про постачання електричної енергії № 14079 від 05.12.2008р., на яку була позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні витрати були проведені на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №375Е/57 від 04.08.15 р. платіжним дорученням №3 від 20.08.2015 р., на суму 944 953,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерною компанією «Харківобленерго» (сторона п'ята), Державним підприємством «Енергоринок» (сторона шоста) та ПАТ «Центренерго» (сторона остання) укладено договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375.

У вказаному договорі зазначено, що Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок Акціонерної компанії «Харківобленерго» кошти у сумі 944 953,00 грн. (для погашення заборгованості за електричну енергію, спожиту у 2014-2015 р.р., згідно з договором № 14079 від 05.12.2008р.)

Згідно із підпунктом 2 пункту 12 цього договору сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 17 даних договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору

Таким чином, уклавши 04.08.2015р. договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії 05.12.2008р. №14079.

Для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 6 додатку № 2 «Порядку розрахунків» до договору про постачання електричної енергії від 30.11.2006 року, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаним договором про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.09.2014 у справі № 922/2339/14 (№ 3-132гс14). Також у постановах по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-105гс14), № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-102гс14), № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 0.09.2014 р. (3-101гс14), 924/1230/14 від 01.07.2015 р.

У свою чергу, суд, перевіривши розрахунки пені та 3% річних, зроблені відповідачем та позивачем, й враховуючи той факт, що заборгованість по договору про постачання електричної енергії № 14079 від 05.12.2008 року була частково погашена, на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, приходить до висновку про те, що нарахування пені та 3% річних зроблені на суму заборгованості, що була погашена, у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків, були зроблені позивачем безпідставно, тому погоджується з розрахунком пені та 3% річних зробленим відповідачем (пеня 1441,40 грн. та 3 % річних 309, 77 грн.).

Окрім цього, як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Втім, розрахунок інфляційних втрат, доданий позивачем не відповідає рекомендаціям, відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наданими Верховним судом України у листі № 62-97р від 03.04.1997 року.

Так, розрахунок інфляційних втрат позивачем зроблений по календарним дням, коли рекомендації вимагають його роботи за місяць, виходячи з цього не можливо прийняти розраховані таким чином позивачем інфляційні витрати, тому як порушена рекомендована методика інфляційних витрат, в зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена при вирішенні господарської справи №922/3285/15 від 20.07.2015р., яка була підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 01.12.2015р. у справі № 922/3285/15.

Розглянувши клопотання представника відповідача про зменшення суми пені на 90%, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду, у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права", відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водопостачанні та водовідведенні. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію, водопостачання та водовідведення по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, до моменту прийняття нових тарифів у березні 2015 року тарифи на теплопостачання, водопостачання та водовідведення покривали лише частину витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги, так борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по ХОКП «ДРІТ» досягли по теплопостачанню суму у розмірі 30212087,22 грн.

- крім населення несвоєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації), які заборгували суму у розмірі 5767046,61 грн., що також не залежать від волі відповідача, а з причин несвоєчасного фінансування цих установ з місцевого та державного бюджетів;

- субвенції, які надаються Державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів;

- обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення склав суму у розмірі 113057,4 тис. грн., яка складається з не доплаченої Державою суми у розмірі 5587404,30 тис. грн. за надані послуги населенню та 107470,00 тис. грн. за надані послуги бюджетним організаціям, вказані цифри підтверджуються затвердженими розрахунками заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, а також Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, як головним розпорядником коштів обласного бюджету, крім цього на цей час у відповідності до постанови КМУ № 345 від 4.06.2015 р. «Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню» вже частково узгоджений розмір заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення про що свідчать надані до суду затверджені розрахунки обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах та витяги з протоколів засідання територіальної комісії Харківської області з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу станом на листопад 2015 року;

- тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджується, як фінансовими документами наданими відповідачем до суду (баланси, фінансові звіти, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники від надання послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення), так і висновком судово-економічної експертизи № 82 від 21.12.2015 р., проведеної НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області, в якому, зокрема, зазначено про те, що фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища, розрахуватися підприємство за поставлену електричну енергію у повному обємі за договором № 14079 від 05.12.2008 року могло своєчасно лише за умови взяття на себе зобовязань за кредитними договорами (залучення позикових коштів), або за умови своєчасного отримання бюджетних коштів, крім того у підприємства в обігу знаходиться більше позикових коштів, ніж власних, і це співвідношення стає все більше вагомим;

- не можливість самостійного погашення боргу відповідачем перед позивачем без отримання належних відповідачу субвенцій з Державного бюджету підтверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації у листах № 04-08/303 від 11.06.2015 р. та № 03-08/24 від 11.01.2016 року;

- своєчасне звернення відповідача до Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг для затвердження економічно обґрунтованих тарифів та затвердження національною комісією регулювання ринку комунальних послуг тарифів значно менших від тих, що обґрунтовано просив відповідач прийняти;

- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання, водовідведення та теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем), висновок судово-економічної експертизи № 82 від 21.12.2015р. однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а стягнуті судом суми 3 % річних та залишок пені мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача;

- відповідач є єдиним учасником серед підприємств теплопостачання України інвестиційного проекту, на підставі якого були надані кошти міжнародної фінансової допомоги для встановлення обладнання з виготовлення паливних брикетів та котлів для їх опалення і забезпечення тепловою енергією обєктів комунальної власності, виходячи з цього за міжнародні гроші (фактично для підприємства безкоштовна у якості експерименту) на підприємстві встановлюється обладнання японської фірми ТОВ «ОСОБА_2 Інвестмент Україна» на суму у розмірі 12 мільйонів ЄВРО упродовж двох років, починаючи з 2014 року, що у подальшому дасть значну економію споживання газу, однак слід узяти до уваги той факт, шо у разі блокування діяльності відповідача це може позначитися на реалізації інвестиційного проекту, та у відмові у наданні подальшої міжнародної фінансової допомоги;

- окремо суд приймає до уваги той факт, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (з наступними змінами та доповненнями) постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих ХОКП «ДРІТ» без згоди на це відповідача. Залишок грошей, що залишається у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг незначний, так у січні 2015 року відповідач зовсім не мав право на будь-які гроші від споживачів, у березні 2015 року відповідач міг залишити в себе 47,45% грошей отриманих від населення, на цей час має право залишити в себе 47,61 % грошей отриманих від населення, тобто саме з тієї категорії споживачів, яка гірше усього розраховується за отримані послуги та тарифи по якій не були економічно обґрунтованими, що підтверджують затверджені розрахунки обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах станом на листопад 2015 року, до того ж суд розуміє той факт, що відповідачу потрібні гроші на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, водопостачання та водовідведення, існує несвоєчасне отримання оплати від населенням за спожиті комунальні послуги.

Таким чином суд враховуючі ті факти, що не своєчасна оплата платежів відповідачем об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв; встановлений рівень примусового перерозподілу грошей, які направляються до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» залишає відповідачу не достатньо грошей, щоб своєчасно розраховуватися з контрагентами, у тому числі з позивачем, закуповувати необхідні матеріали для підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, робити своєчасні перерахування податків та зборів до державного та місцевого бюджетів, своєчасно виплачувати заробітну плату робітникам, реалізовувати інші виробничі питання, повязані з підтриманням технологічного процесу виробництва теплової енергії, - задовольняє клопотання відповідача частково, зменшує розмір пені на 50 %.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Акціонерної компанії "Харківобленерго" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та пунктом 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та вважає, що оскільки спір доведено до суду саме з вини відповідача і частину заборгованості, яка складається з 942074,98 грн. (тарифна складова 785062,48 грн., та ПДВ 20% - 157 012,5 грн.) та 736,58 грн. - перевищення договірних величин електричної потужності за жовтень 2014 р., він погасив вже після звернення позивача із позовом до суду, судовий збір в цій частині слід покласти на відповідача. Відповідно до п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки. В іншій частині - судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території (61022, м. Харків, Держпром, під'їзд 3, 5 поверх, р/р 8, банк філія ХОУ ВАТ Ощадбанк, МФО 351823, код 03361721) на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, р/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, код 00131954) пеню у розмірі 720,70 грн., 3 % річних у розмірі 309,77 грн., а також судовий збір у розмірі 18896,17 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення вартості електричної енергії в розмірі 942074,98 грн. провадження у справі припинити.

В частині стягнення перевищення договірних величин електричної потужності в розмірі 736,58 грн. провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 16.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/2784/15