ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" січня 2016 р.Справа № 916/4296/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство „Херсонська теплоелектроцентраль

Відповідач: Публічне акціонерне товариство „Імексбанк

Про: стягнення 19119,49 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін не зявились

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство „Херсонська теплоелектроцентраль (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Імексбанк (далі - відповідач) про стягнення 19119,49 грн., з яких: сума основного боргу -12 828,22 грн.; інфляційні втрати - 2 428,45 грн.; сума 3 % річних - 228,08 грн.; сума пені - 3 634,74 грн.

Відповідач з позовом не згоден, з підстав, викладених у письмових запереченнях від 03.11.2015 року.

В С Т А Н О В И В :

12.10.2012 року між ПАТ „Херсонська ТЕЦ та ПАТ „Імексбанк було укладено договір №508 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 1 Договору, Виконавець (Позивач) зобов'язується надати споживачеві послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач (Відповідач) зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 3 Договору визначено об'єкт надання послуг, а п.2 - місцезнаходження приміщення відповідача.

Пунктом 8 Договору передбачено, що оплата за спожиті послуги здійснюється в строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п. 15 Договору Споживач зобов'язаний оплачувати послуги в строки встановлені Договором.

Як вказано позивачем, розмір заборгованості Споживача за послуги централізованого опалення зазначено в Довідці про рух заборгованості Відповідача за теплову енергію за період з 01.11.2014 р. по 01.07.2015 р., яка станом на 01.07.2015р. складає 12828,22 грн.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач також просить стягнути з відповідача 2428,45 грн. інфляційних, 228,08 грн. сплати 3% річних та 3 634,74 грн. пені

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що 26.01.2015р. в ПАТ „ІМЕКСБАНК введено тимчасову адміністрацію, а з 27.05.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 105 про початок процедури ліквідації АТ „ІМЕКСБАНК під час якої, серед іншого, не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року N 50 „Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА „ІМЕКСБАНК до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 N 16 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ІМЕКСБАНК" (; МФО: 328384) та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „ІМЕКСБАНК (далі - уповноважена особа Фонду) призначено працівника Фонду ОСОБА_1. Відповідно до статті 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління та органів контролю АТ „ІМЕКСБАНК.

27.05.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 N 105 про початок процедури ліквідації АТ „ІМЕКСБАНК та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 та делеговано повноваження ліквідатора банку ОСОБА_2 згідно Рішення № 189 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.10.2015р.

Пунктом 5 статті 45 Закону України„Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"(далі Закон) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Відповідно до п. 2 ст. 49 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ст. 50 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію з дня свого призначення приступає до інвентаризації та оцінки майна з метою формування ліквідаційної маси банку, яка в подальшому буде реалізована.

Таким чином, витрати, пов'язані із забезпеченням господарської діяльності Банку та інші обгрунтовані кредиторські вимоги повинні бути включені у реєстр вимог кредиторів та сплачені за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в порядку та у черговості, встановлених ст. 52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно п.8. ст. 49 Закону Про гарантування вкладів фізичних осіб вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно ж до частини пятої статті 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

З огляду на положення ЦК України, Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб і Закону України Про банки і банківську діяльність спірні правовідносини по цій справі є зобовязальними правовідносинами, які склалися на підставі Договору про надання послуг та мають майново-грошовий характер, а отже, у цьому випадку Позивач є кредитором за майновою вимогою про стягнення грошових коштів за надані послуги і задоволення зазначених вимог здійснюється лише у межах процедури ліквідації банку (постанови ВСУ від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14, від 01.04.2015 у справі № 910/9231/14 та від 22.04.2015 у справі № 910/9234/14, від 01.04.2015 у справі № 909/320/14, від 27.05.2015 у справі № 910/12766/14).

Отже, оскільки позивач є кредитором банку щодо майнового зобов'язання з перерахування грошових коштів та з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд не погоджується з твердженням позивача у додаткових письмових поясненнях про те, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів не повідомила про відмову від виконання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 12.10.2012р., як це передбачено п.6 ч.1 ст.48 Закону, оскільки у будь-якому випадку ці обставини не спростовують необхідності дотримання вимог Закону щодо задоволення вимог кредиторів банку в межах процедури його ліквідації.

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя О.А. Демешин