КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 911/2575/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

прокурор Підяш О.С.- посв. № 028911 від 17.09.14;

позивач-1 Козюн З.М. - дор.№01-4 від 05.01.15

позивач-2 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідач-1 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідач-2 Панченко Є.В.- дов. б/н від 03.04.15;

третя особа-1 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-2 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-3 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-4 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-5 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-6 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

третя особа-7 Мушкало С.М. - дов. № 7/76/21 від 18.11.15.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

ПАТ "Європейський газовий банк"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2015

у справі № 911/2575/14 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах

держави в особі Державного підприємства

"Київське лісове господарство" та Київського

обласного та по місту Києву управління лісового та

мисливського господарства

до відповідачів 1) Підгірцівської сільської ради Обухівського району

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Сеторі Консалтінг Груп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_8

2. ОСОБА_9

3. ОСОБА_10

4. ОСОБА_11

5. ОСОБА_12

6. ОСОБА_13

7. Публічного акціонерного товариства

"Європейський газовий банк"

про визнання недійсними рішень сільської ради,

витребування земельної ділянки та визнання недійсним

державного акту на право власності на землю.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Київської області (Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Київське лісове господарство" (позивач - 1) та Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства (позивач - 2) до Підгірцівської сільської ради (відповідач - 1), ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" (відповідач - 2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_8 (3-я особа - 1), ОСОБА_9 (3-я особа - 2), ОСОБА_10 (3-я особа - 3), ОСОБА_11 (3-я особа - 4), ОСОБА_12 (3-я особа - 5), ОСОБА_13 (3-я особа - 6) з позовом про:

- визнання недійсним Рішення Підгірцівської сільської ради від 20.01.2005 «Про вилучення земельної ділянки та передачу її до земель запасу Підгірцівської сільської ради»;

- про визнання недійсними п'яти Рішень Підгірцівської сільської ради від 20.01.2005 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення в приватну власність земельної ділянки»;

- витребування з володіння ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" на користь ДП "Київське лісове господарство" земельної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 2,0868 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

- визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 04.09.2006 за кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 2,0868 га, для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.09.2014 № 911/2575/14 позов Заступника прокурора Київської області було задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 № 911/2575/14 апеляційну скаргу ПАТ "Європейський газовий банк" та апеляційну скаргу ТОВ "Сенторі Консалтінг Груп" на Рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2014 було залишено без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2015 № 911/2575/14 касаційну скаргу ПАТ "Європейський газовий банк" на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 № 911/2575/14 задоволено; Рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2014 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року скасовано, справу №911/2575/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області за новим розглядом від 11.06.2015 № 911/2575/14 позов Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ДП "Київське лісове господарство" і Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до Підгірцівської сільської ради Обухівського району, ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" задоволено повністю. Визнано недійсним Рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області «Про вилучення земельної ділянки та передачі її до земель запасу Підгірцівської сільської ради» від 20.01.2005; визнано недійсними Рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20.01.2005 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення в приватну власність земельної ділянки», якими затверджено наступні проекти землеустрою та передано у власність: ОСОБА_8, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, земельної ділянки, загальною площею 0,409 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_10, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, земельної ділянки, загальною площею 0,3018 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2; ОСОБА_9, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, земельної ділянки, загальною площею 0,5016 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2; ОСОБА_11, ідентифікаційний номер: НОМЕР_4, земельної ділянки, загальною площею 0,4373 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2; ОСОБА_12, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5, земельної ділянки, загальною площею 0,4371 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2; витребувано з незаконного володіння ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп", ідентифікаційний код: 34414474, місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 13, на користь ДП "Київське лісове господарство" земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 2,0868 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 експертна грошова оцінка якої станом на 27.12.2006 року складає 1275200,00 грн. (один мільйон двісті сімдесят п'ять тисяч двісті гривень 00 коп.); визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_8 від 02.07.2007 року на право власності ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 2,0868 га, для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, третя особа-7 ПАТ "Європейський газовий банк" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду Київської області за новим розглядом від 11.06.2015 № 911/2575/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою КАГС від 14.08.2015 № 911/2575/14 порушено апеляційне провадження за скаргою третьої особи-7 ПАТ "Європейський газовий банк" (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 15.09.2015, у зв'язку з виходом з відпустки судді Куксова В.В., який входить до постійного складу судової колегії, для розгляду апеляційної скарги по даній справі було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

За Розпорядженням Заступника голови КАГС від 10.11.2015, у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у черговій відпустці, для розгляду апеляційної скарги по даній справі було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України.

За Ухвалою КАГС від 10.11.2015 № 911/2575/14 апеляційне провадження за скаргою третьої особи-7 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л..

Прокурор, позивачі - 1, - 2 за своїми Відзивами просять колегію суддів залишити апеляційну скаргу третьої особи-7 без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2015 № 911/2575/14 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідач-2 у своєму Відзиві, просить колегію суддів Рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2015 № 911/2575/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач -1 та треті особи - 1, - 2, - 3, - 4, - 5, - 6 не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надали колегії суддів письмові відзиви на скаргу третьої особи-7, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

В останнє судове засідання від 14.01.2016 представники позивача-2, відповідача-1, третіх осіб -1, -2, -3, -4, -5, -6 не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Про належне повідомлення позивача-2 свідчить підпис його представника за довіреністю Демакової Я.О. на Розписці сторін від 16.12.2015 про відкладення розгляду даної справи на 14.01.2016.

Про належне повідомлення відповідача-1 свідчить підпис його представника за довіреністю Лазаренка І.Л. на Розписці сторін від 16.12.2015 про відкладення розгляду даної справи на 14.01.2016.

Про належне повідомлення третіх осіб -1, -2, -3, -4, -5, -6 свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення про відправлення їм Ухвали КАГС від 16.12.2015 про відкладення розгляду справи на 14.01.2016 з відмітками "за закінченням встановленого терміну зберігання". (т. 4 а/с 25-38)

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній прокурор, представники позивача-1, відповідача-2, третьої особи-7 (скаржника) не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представників позивача-2, відповідача-1, третіх осіб -1, -2, -3, -4, -5, -6, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду даної справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу третьої особи-7 ПАТ "Європейський газовий банк" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Рішенням XІІІ сесії Підгірської сільської ради XXIV скликання від 08.07.2004 було надано Дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність:

- ОСОБА_10 земельної ділянки, загальною площею 0,3018 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4;

- ОСОБА_9 земельної ділянки, загальною площею 0,5016 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_5

- ОСОБА_11 земельної ділянки, загальною площею 0,4373 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_5

- ОСОБА_12 земельної ділянки, загальною площею 0,4371 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, Рішенням XVII сесії Підгірської сільської ради XXIV скликання від 26.10.2004 було надано Дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_8 земельної ділянки, загальною площею 0,409 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду Листа від 17.11.2004 № 01-946 Київського державного лісогосподарського об'єднання "Київліс", правонаступником якого є ДП "Київське лісове господарство", 20.01.2005 на 19 сесії 24 скликання Підгірцівською сільською радою прийняте Рішення "Про вилучення земельної ділянки та передачі її до земель запасу Підгірцівської сільської ради".

На виконання вищевказаного Рішення сільської ради було вилучено земельну ділянку держлісфонду Козинського лісництва в кварталі № 90, виділ - 2, загальною площею 2,5472 га, розташованої в межах населеного пункту с. Підгірці, з земель об'єднання ДП "Київліс" та передано її до земель запасу Підгірціівської сільської ради.

Рішенням 19 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 20.01.2005 було затверджено Проект землеустрою та передано у власність за Договорами купівлі-продажу ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 земельні ділянки, загальною площею 2,0868 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного Рішення Підгірцівської сільської ради Обухівським районним відділом земельних ресурсів були видані наступні Державні акти:

- Державний акт серії НОМЕР_9 від 12.08.2005 року на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_10 загальною площею 0,4090 га, для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт серії НОМЕР_11 від 12.08.2005 року на право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_12 загальною площею 0,3018, га, для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт серії НОМЕР_13 від 12.08.2005 року на право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_14 загальною площею 0,5016 га, для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт серії НОМЕР_15 від 12.08.2005 року на право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_16 загальною площею 0,4373 га, для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт серії НОМЕР_17 від 12.08.2005 року на право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_18 загальною площею 0,4371 га, для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, вищевказані земельні ділянки були відчужені на підставі наступних правочинів:

- Договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_10, загальною площею 0,4090 га, для ведення особистого селянського господарства, укладений 18.05.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 3518;

- Договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_12, загальною площею 0,3018 га, для ведення особистого селянського господарства, укладений 18.05.2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 3506;

- Договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_14, загальною площею 0,5016 га, для ведення особистого селянського господарства, укладений 18.05.2006 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 3510;

- Договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_16, загальною площею 0,4373 га, для ведення особистого селянського господарства, укладений 18.05.2006 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 3522;

- Договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_18, загальною площею 0,4371 га, для ведення особистого селянського господарства, укладений 18.05.2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі за № 3526.

На підставі вищевказаних Договорів купівлі-продажу земельних ділянок Обухівським районним відділом земельних ресурсів було видано Державний акт серії НОМЕР_19 від 04.09.2006 на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 2,0868 га для ведення особистого селянського господарства, яка включає в себе п'ять спірних земельних ділянок площею 0,4090 га, 0,3018 га, 0,5016 га, 0,4373 га, та 0,4371 га, що придбані на підставі Договорів купівлі-продажу від 18.05.2006 року за № 3518, № 3506, № 3510, № 3522 та за № 3526.

В подальшому, між ОСОБА_13 та відповідачем ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" 27.12.2006 було укладено Договір купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 5819, земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 2,0868 га, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі Договору купівлі-продажу від 27.12.2006 за № 5819 Обухівським районним відділом земельних ресурсів було видано Державний акт серії НОМЕР_8 від 02.07.2007 на право власності ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6, загальною площею 2,0868 га, для ведення особистого селянського господарства.

Прокуратурою Київської області було проведено перевірку щодо дотримання Підгірцівською сільською радою Обухівського району вимог земельного та лісового законодавства України, за наслідками якої були виявлені значні порушення галузей законодавства в діяльності сільської ради, чим грубо порушено державні інтереси. Прокурор, вважаючи, що відповідач-1 прийняв протиправні Рішення, якими вилучив з користування позивача-1 земельні ділянки, що в подальшому перейшли у власність третіх осіб та відповідача-2, звернувся до місцевого господарського суду з позовом про визнання таких Рішень сільської Ради недійсними, витребування у відповідача-2 на користь позивача-1 земельної ділянки та визнання недійсним Державного акту на право власності відповідача-2 на спірну земельну ділянку.

Під час першого розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки прийняття оспорюваних Рішень сільської ради та набуття третіми особами права власності на спірні земельні ділянки порушує права та інтереси держави, як власника лісогосподарських земель, адже з державної власності протиправно вибули землі вказаної категорії, у зв'язку з чим державу в особі компетентних органів позбавлено права власності та права користування на землю; оспорюванні Рішення Підгірцівської сільської ради та Державний акт в силу вимог ст. ст. 21, 202, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України порушують публічний порядок через те, що спрямовані на протиправне вилучення з користування держави земельної ділянки; крім того, посилання ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" на те, що від нього, як добросовісного набувача, власник не має права вилучати набуте ним майно, суперечить чинному законодавству, оскільки права Державного підприємства "Київське лісове господарство", як особи, яка має речове право на спірне майно, підлягають захисту в порядку ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, а спірні земельні ділянки, які незаконно перебувають у власності ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп", мають бути витребувані на користь державного підприємства.

За наслідками касаційного перегляду даної справи колегія суддів Вищого господарського суду України в Постанові від 11.03.2015 дійшла висновку про передчасність висновків господарських судів та неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, колегія суддів Вищого господарського суду України звернула увагу на той факт, що ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" було подано заяву про застосування строків позовної давності, проте суди не дали оцінки доводам відповідача-2 про позовну давність, лише вказавши, що позовну давність не пропущено. До того ж, судом касаційної інстанції відзначено, що при розгляді даної справи судами не було враховано практику Верховного Суду України про участь прокурорів і застосування позовної давності до вимог прокурорів за межами трирічного строку. З огляду на викладене, за висновком суду касаційної інстанції, судами не було досліджено коли відбувся факт порушення прав позивача і чи відбувся він взагалі, коли у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом і коли відбулось фактичне звернення до суду з таким позовом. Також, за зауваженнями колегії суддів касаційної інстанції, господарським судам попередніх інстанцій при новому розгляді даної справи необхідно звернути увагу і на ту обставину, що спірна земельна ділянка є предметом іпотеки по договору іпотеки. Поряд з цим, судом касаційної інстанції зауважено, що господарські суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків у справі щодо застосування ст. 388 Цивільного кодексу України. Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначила і те, що прийняті Підгірцівською сільською радою Рішення щодо відведення у власність земельних ділянок є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, скасування такого Акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду даної справи на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених в Постанові від 11.03.2015 №911/2575/14, судом першої інстанції встановлено, що згідно позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 16.04.09 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією України та Законами України.

В пункті 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, з огляду на зміст зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України, лише орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади не може скасувати своє попереднє рішення, яке вже вичерпало свою дію. Висновків щодо неможливості скасування рішення органу місцевого самоврядування в судовому порядку назване Рішення Конституційного Суду України не містить.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Крім цього, згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-67цс14 викладеного в Постанові від 25.06.2014 року, Державний акт на право приватної власності видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності Рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, прокурором обрано вірний спосіб захисту інтересів держави шляхом визнання недійсними названих Рішень Підгірцівської сільської ради, якими вилучено землі, що перебували у користуванні Державного підприємства "Київське лісове господарство", а у подальшому передано їх у приватну власність громадянам.

Стосовно доводів щодо пропуску прокурором строку позовної давності, судом першої інстанції враховано, що виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

Місцевим господарським судом при новому розгляді даної справи встановлено, що ТОВом "Сеторі консалтинг груп" Клопотання про застосування строку позовної давності заявлено лише під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, що є порушенням ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України (в редакції до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно п. 3 ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011 протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, за правомірним висновком місцевого господарського суду, трирічний строк на звернення з даним позовом бере свій відлік з 20.12.2011 і відповідно спливає 20.12.2014. Оскільки, позов подано до суду першої інстанції 26.06.2014 (що вбачається з відбитку вх. штампу канцелярії), то, в даному випадку, строк позовної давності не вважається пропущеним. (т.1 а/с 19)

Серед іншого, судом першої інстанції щодо того факту, що спірна земельна ділянка передана в іпотеку, зазначено, що відповідні обставини не впливають на законність набуття прав на таку земельну ділянку і, відповідно, не впливають на результат вирішення спору. Іпотекодержатель, є особою, на чиї права та обов'язки може вплинути рішення у справі, що є підставою для залучення його третьою особою, що і було дотримано судом.

Місцевим господарським судом зазначено, що вищевказаною перевіркою Прокурора встановлено, що вилучення спірних земельних ділянок та їх подальше відчуження проведено незаконно, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі Рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Земельний кодекс України в ст. 79 визначає, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За таких обставин, суд першої інстанції погодився з позицією Прокурора з приводу того, що сільські ради наділені повноваженнями приймати рішення про вилучення земельних ділянок лісового фонду, межі яких встановлені в натурі.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Закону України "Про землеустрій", межування земель це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних утворень, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка, які проводяться під час виконання робіт із землеустрою. Видами робіт із землеустрою являються обстежувальні вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою.

Землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Закон України "Про землеустрій" в ст. 20 визначає, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі вилучення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.05.2004 за № 677, встановлено, що проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції визнав обґрунтованою та доведеною позицію Прокурора з приводу того, що положення ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України щодо отримання згоди землекористувача при вилученні земельної ділянки, може бути реалізоване лише у формі погодження останнім проекту вилучення земельної ділянки, а не у формі листа.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Лист Київського Державного лісогосподарського об'єднання "Київліс" від 17.11.2004 № 01-946 про те, що останнє не заперечує проти вилучення спірної земельної ділянки для потреб територіальної громади, може бути лише підставою для розробки проекту її вилучення з метою встановлення координат вказаної земельної ділянки та формування її як об'єкта права.

Поряд з цим, судом першої інстанції взято до уваги і те, що без формування земельної ділянки, як об'єкта права, щодо останньої не могли бути прийняті сільською радою рішення про її вилучення, оскільки такої земельної ділянки, в розумінні ст. 79 Земельного кодексу України та ст.ст. 179, 181, 182 Цивільного кодексу України, - не існує.

За висновком місцевого господарського суду, спірне Рішення Підгірцівської сільської ради, яким вилучено земельну ділянку, загальною площею 2,5472 га, із постійного користування Київського державного лісогосподарського об'єднання "Київліс", прийняте з порушенням ст.ст. 20, 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 149 Земельного кодексу України та вказаним Рішенням сільської ради порушено право законного користувача спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим, останнє підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч, 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом першої інстанції зазначено, що Прокурором і позивачами - 1, - 2 доведено та відповідачами - 1, - 2 не спростовано те, що положення Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачають те, що земельна ділянка вважається вилученою після проведення державної реєстрації припинення на неї прав постійного користувача.

Зокрема, Земельний кодекс України в ст. 202 визначає основні організаційні засади проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки, згідно з якою державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.

Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст. 181, 182 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 3.10. "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43, у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа.

В ході проведення Прокурором перевірки встановлено, що державна реєстрація припинення права постійного користування КДЛО "Київліс" на спірну земельну ділянку, - не проведена та зміни до правовстановлюючих документів КДЛО "Київліс" не вносились, нові правовстановлюючі документи не виготовлялись.

Суд першої інстанції погодився з висновками перевірки Прокурора про те, що спірна земельна ділянка, загальною площею 2,5472 га юридично продовжує перебувати в постійному користуванні позивача, а право останнього у встановленому законодавством порядку не припинено.

Серед іншого, місцевим господарським судом вірно наголошено і на тому, що за Рішенням 19 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 20.01.2005, яким було затверджено Проект землеустрою та передано у власність громадян спірні земельні ділянки, порушено порядок зміни їх цільового призначення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Лісового кодексу України (в редакції на момент існування спірних відносин), переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Однак, орган лісового господарства згоди на передачу спірних земель до земель сільськогосподарського призначення не надавав.

Одночасно, слід зазначити, що Прокурором доведено суду першої інстанції те, що сільською радою будь-якого Рішення про віднесення вилучених земель до земель сільськогосподарського призначення не приймалось.

Статтею 21 Земельного кодексу України визначено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Зокрема, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Таким чином, за висновом суду першої інстанції, Рішення 19 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 20.01.2005, яким затверджено Проект землеустрою та передано у власність громадян спірні земельні ділянки, прийняте з порушенням вимог ст. 21 Земельного кодексу України та ст. 42 Лісового кодексу України, що відповідно до ст.ст. 21, 152 Земельного кодексу України є безумовною підставою для визнання їх недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 14.05.2014 № 6-35цс14, від 13.11.2013 № 6-123ц13, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Цивільний кодекс України в ст.ст. 387, 388 передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції погодився з позицією Прокурора з приводу того, що права ДП "Київське лісове господарство", як особи, яка має речове право на спірне майно, підлягають захисту в порядку ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, а спірні земельні ділянки, які незаконно перебувають у власності ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп", мають бути витребувані на користь державного підприємства.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Так, на підставі ст. 152 Земельного кодексу України підлягають визнанню недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки останніх власників.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованою позицію Прокурора, що виходячи із змісту Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Одночасно, згідно із вказаним Рішенням Конституційного Суду України, поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Державою у ст.ст. 13, 14 Конституції України встановлено основні принципи регулювання земельних відносин в Україні, які деталізовано у ст. 5 Земельного кодексу України,

Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України, одним із завдань земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позиції Прокурора з приводу того, що прийняття оспорюваних Рішень сільської ради та набуття вищевказаними особами права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує права та інтереси держави, як власника лісогосподарських земель, оскільки з державної власності протиправно вибули землі вказаної категорії, у зв'язку з чим, державу в особі компетентних органів позбавлено права власності та права користування на землю. У зв'язку з наведеним, Прокурором вірно обрано спосіб та метод захисту і відновлення інтересів держави відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" шляхом пред'явлення відповідного позову в порядку господарського судочинства. Є доведеною та обґрунтованою позиція Прокурора, що у сфері земельних відносин загальносуспільні інтереси переважають над приватними інтересами окремих власників, у зв'язку з чим порушення принципу законності не допускається.

Зазначені вище дії по незаконній передачі відповідачем - 1 в користування належної державі земельної ділянки лісового фонду зачіпають інтереси держави.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Абзацом 1 п. 2 Роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнання недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 року за N 02-5/35 з послідуючими змінами та доповненням визначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюванні Рішення сільської ради та Державний акт в силу вимог ст.ст. 21, 202, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України порушують публічний порядок через те, що спрямовані на протиправне вилучення з користування держави земельної ділянки, в зв'язку з чим позовні вимоги Прокурора є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю, шляхом визнання недійсними названих Рішень Підгірцівської сільської ради, Державного акту та витребування спірної земельної ділянки.

Третя особа - 7 ПАТ "Європейський газовий банк" у доводах пеляційного оскарження наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування наведеного, скаржник стверджує про те, що оскільки прийняті Підгірцівською сільською радою Рішення щодо відведення у власність земельних ділянок є ненормативним актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок виконання, то, скасування таких актів жодним чином не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, зокрема і для ПАТ "Європейський газовий банк". Банк зазначає, що виділення земельних ділянок, які зрештою склали одну спірну земельну ділянку розміром 2,0868 га відбувалося ще у 2005 році, внаслідок чого власникам (третім особам) було видано відповідні державні акти, жодних претензій не існувало. Серед іншого, скаржник стверджує про те, що прокурором пропущено строк позовної давності, що слугує окремою самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, третя особа посилається на неправомірність застосування судом першої інстанції п. 3 ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011. Ще одним зауваженням у своїх доводах апеляційного оскарження банк відзначає і те, що за матеріалами даної справи відсутні висновки перевірки прокурора чи документи які б свідчили про її проведення.

В свою чергу, Прокурор за своїми письмовими поясненнями від 27.10.2015, заперечуючи наведені доводи апеляційного оскарження третьої особи-7, наголосив на наступному.

Ствердження скаржника про необхідність застосувати строки позовної давності відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України у даній справі та в зв'язку з цим відмовити у задоволенні позову прокурора, є помилковими. Так, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України (в редакції до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011), позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України від 20.12.11 "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" виключено п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України. Проте відповідно до п. 5 Перехідних положень цього ж Закону встановлено, що протягом 3-х років із дня набрання ним чинності будь-яка особа має право звернутись до суду із позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право. Вказаний Закон набрав чинності 15.01.2012. Отже, із вказаної дати відраховувався трирічний строк, протягом якого прокурор мав право звернутись до суду із відповідним позовом без обґрунтування поважності пропуску строків позовної давності, тобто до 15.01.2015. Таким чином, звернувшись з позовом у червні 2014 року, прокурором не пропущено строк позовної давності.

Поряд з цим, прокурором наголошено, що місцевим господарським судом встановлено, що ТОВ "Сеторі Консалтінг Груп" клопотання про застосування строку позовної давності було заявлено лише під час першого розгляду справи судом апеляційної інстанції, що є порушенням ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, а тому посилання скаржника на безпідставне незастосування судом першої інстанції строку позовної давності є хибним.

Щодо зауваження скаржника про відсутність матеріалів перевірки прокурором пояснено, що згідно ч. 11 п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 за № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", право прокурора на подання позову до господарського суду не ставиться законом у залежність від наявності у прокурора матеріалів прокурорської перевірки з того питання, з якого подано позов. Отже, за наявності підстав, прокурор здійснює свої функції, зокрема, шляхом подання позовної заяви, а всі документи на підтвердження викладених в позові обставин, додані до матеріалів справи.

Заперечуючи доводи банку, щодо неможливості скасування актів ненормативного характеру органу місцевого самоврядування, прокурор наголошує на правомірності та обґрунтованості оскарженого рішення по даній справі, за яким здійснено посилання на правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні конституційного суду Укрїни від 16.04.09 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) щодо даного питання. При цьому, прокурор зазначає про можливість оскарження до суду будь-якого рішення органу місцевого самоврядування чи органу державної влади та посилається на ст.ст. 16, 21 ЦК України, ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України.

Серед іншого, прокурор звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 25.06.2014 по справі № 6-67цс14, за яким зазначено, що державний акт на право приватної власності видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу заперечення прокурора, поряд з цим, вважає за необхідне звернути увагу і на таке.

Відповідно ст. 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У відповідності до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійсню ється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться ор ганами виконавчої влади або органами місцевого самовря дування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

За статтею 117 Земельного кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність:

1. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

2. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність.

Таким чином, взявши до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області за своїм Рішенням від 20.01.2005, прийнятим на 19 сесії 24 скликання "Про вилучення земельної ділянки та передачі її до земель запасу Підгірцівської сільської ради" за яким було вилучено земельну ділянку держлісфонду Козинського лісництва в кварталі № 90, виділ - 2, загальною площею 2,5472 га, розташованої в межах населеного пункту с. Підгірці, з земель об'єднання ДЛГО "Київліс" та передано її до земель запасу Підгірцівської сільської ради, діяла поза межами своїх повноважень щодо вилучення спірної земельної ділянки, оскільки, як вже зазначалось, за ст. 12 ЗК України (2004 рік) визначено, ЩО ДО ПОВНОВАЖЕНЬ СІЛЬСЬКИХ, СЕЛИЩНИХ, МІСЬКИХ РАД У ГАЛУЗІ ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН НА ТЕРИТОРІЇ СІЛ, СЕЛИЩ, МІСТ НАЛЕЖИТЬ РОЗПОРЯДЖЕННЯ ЗЕМЛЯМИ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД, НАДАННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ ДІЛЯНОК У КОРИСТУВАННЯ ТА ЇХ ВИЛУЧЕННЯ ТІЛЬКИ ІЗ ЗЕМЕЛЬ КОМУНАЛЬНОЇ ВЛАСТНОСТІ. За оспорюваним Рішенням Підгірцівської сільської ради вилучено землю з користування державного підприємства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги третьої особи-7 ПАТ "Європейський газовий банк" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи-7 ПАТ "Європейський газовий банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2015 № 911/2575/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 № 911/2575/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 № 911/2575/14 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 911/2575/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв