ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016р. Справа№ 914/3128/15

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Фінансова Ініціатива ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛАНГРУП, м. Борислав, Львівська область

про: стягнення 175 946 109,98 грн.

Головуючий суддя Ділай У.І.

Суддя Петрашко М.М.

Суддя Сухович Ю.О.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників:

Від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №117 від 22.09.2015р.).

Від відповідача: не зявився

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Фінансова Ініціатива ОСОБА_1, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛАНГРУП, про стягнення 175946109,98 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.09.2015р.

22.09.2015р. від представника позивача на електронну адресу суду поступило Клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 22.09.2015р. не забезпечив, вимог ухвали суду від 04.09.2015р. не виконав, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання належно повідомлений.

Ухвалою суду від 22.09.2015р. розгляд справи відкладено на 06.10.2015р.

06.10.2015р. від представника позивача до відділу обліку та документального забезпечення суду поступило клопотання від 05.10.2015р. про долучення до матеріалів справи документів.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 06.10.2015р. не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав.

Ухвалою суду від 06.10.2015р. розгляд справи відкладено на 03.11.2015р.

29.10.2015р. від позивача до відділу обліку та документального забезпечення суду надійшла заява (вх. №5028/15) про зменшення позовних вимог, згідно із якою просив стягнути з відповідача 91 666 666,63 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 28 573 744,28 грн. сума пені за непогашеним кредитом; 4 583 333,33 грн. 5% штраф від суми простроченого кредиту; 40 041 095,89 грн. сума простроченої заборгованості за процентами; 9 079 215,05 грн. сума пені за непогашеними процентами; 2 002 054,79 грн. 5% штраф від суми прострочених процентів.

Позивач в судове засідання 03.11.2015р. явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, проте направив на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.11.2015р. заперечив проти позовних вимог, надав суду для огляду копію кредитного договору №11-14/11/13 від 14.05.2014р., в п. 1.1 якого зазначено інший графік погашення кредиту, ніж в договорі наданому позивачем. Зокрема, у графіку передбачено повернення кредиту до травня 2015 року включно.

Ухвалою суду від 03.11.2015р. продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 17.11.2015р.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. (Суддя Ділай У.І.) призначено колегіальний розгляд справи № 914/3128/15 у складі трьох суддів.

18.11.2015р. проведено автоматичне визначення складу колегії суддів, згідно із яким визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Сухович Ю.О., Петрашко М.М.

Ухвалою від 18.11.2015р. розгляд заяви призначено на 08.12.2015р.

08.12.2015р. від представника позивача до відділу обліку та документального забезпечення суду поступили Додаткові пояснення (вх. №53212/15 від 08.12.2015р.).

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2015р. надав суду усні пояснення по суті позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.12.2015р. заперечив проти нарахованої позивачем пені, оскільки позивачем невірно проведений розрахунок.

В судовому засіданні 08.12.2015р. оголошено перерву до 22.12.2015р.

22.12.2015р. від позивача до відділу обліку та документального забезпечення суду надійшла заява (вх. №6064/15) про збільшення позовних вимог, згідно із якою просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості 180666165,08 грн.,яка прийнята судом до розгляду.

22.12.2015р. від відповідача до відділу обліку та документального забезпечення суду надійшов Відзив на позовну заяву (вх.№55742/15), в якому відповідач заперечує проти нарахування неустойки (пені та штрафу) у звязку із тим, що позивачем частково пропущено строк позовної давності.

Окрім того, 22.12.2015р. від відповідача до відділу обліку та документального забезпечення суду надійшла Заява про повернення оригіналу письмового документу (вх.№55741/15), а саме оригіналу кредитного договору №011-14/11/13 від 14.05.2014р., яку судом задоволено та повернено оригінал вказаного у заяві договору у судовому засіданні представнику відповідача.

В судовому засіданні 22.12.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, щодо зауважень суду до розрахунків штрафних санкцій, надав усні пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.12.2015р. проти розрахунків позивача щодо штрафних санкцій заперечив, просив суд надати можливість подати контррозрахунок та розгляд справи відкласти.

Ухвалою від 22.12.2015р. розгляд заяви призначено на 14.01.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 14.01.2016р. подав заяву про зменшення позовних вимог (вх. №162/16), відповідно до якої просив стягнути з відповідача 91 666 666,63 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 19 665 379,14 грн. сума пені за непогашеним кредитом; 4 583 333,33 грн. 5% штраф від суми простроченого кредиту; 43 678 082,19 грн. сума простроченої заборгованості за процентами; 8 153 450,55 грн. сума пені за непогашеними процентами; 2 183 904,11 грн. 5% штраф від суми прострочених процентів.

В судове засідання 14.01.2016р. представник відповідача не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

14 травня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 011-14/11/13, за умовами п.п. 1.1 якого позивач зобовязався відкрити відповідачу не відновлювальну кредитну лінію, а відповідач зобовязувався погасити заборгованість по кредитній лінії в термін до 12 травня 2015 року включно і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних.

У п. 2.3. кредитного договору визначено порядок погашення відповідачем заборгованості.

Відповідач у п.п. 3.2.2.-3.2.4 кредитного договору зобов'язався: повернути позивачу отриманий кредит відповідно до п..п. 1.1., 2.1.,2.3 кредитного договору; сплатити позивачу проценти по кредиту відповідно до п..п. 1.1., 2.1.,2.3 кредитного договору; сплатити позивачу штраф і пеню відповідно до п.п. 5.1.,5.2.,5.3. кредитного договору.

Договірні зобовязання позивач виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 100 000 000,00 грн., про що свідчить виписка по особовим рахункам з 14.05.2014р. по 27.08.2015р. (долучена до матеріалів справи).

Як вказано у позовній заяві зобовязань за кредитним договором № 011-14/11/13 від 14.05.2014р. відповідач належно не виконав. Про наявність заборгованості представник відповідача в суді в усних поясненнях не заперечив, доказів зворотного не надав.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо повернення отриманих кредитних коштів. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

В ході судового розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути 91 666 666,63 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 19 665 379,14 грн. пені за непогашеним кредитом; 4 583 333,33 грн. 5% штрафу від суми простроченого кредиту; 43 678 082,19 грн. простроченої заборгованості за процентами; 8 153 450,55 грн. пені за непогашеними процентами; 2 183 904,11 грн. 5% штрафу від суми прострочених процентів.

Відповідач проти наявності заборгованості перед позивачем не заперечив, однак заявив про застосування позовної давності на штраф та пеню. Окрім того, представник відповідача заперечив проти позовних вимог, надавши суду для огляду копію кредитного договору №11-14/11/13 від 14.05.2014р., в п. 1.1 якого зазначено інший графік погашення кредиту, ніж в договорі наданому позивачем. Зокрема, у графіку передбачено повернення кредиту до травня 2015 року включно.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали кредитний договір № 011-14/11/13 від 14.05.2014р., у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов договору, позивач зобовязувався надати кредит, а відповідач здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі.

Як узгоджено сторонами, дату остаточного повернення кредиту визначено 12.05.2014р.

Щодо наявності у відповідача договору з умовою повернення кредитних коштів до травня включно з графіком в якому зазначені інші суми повернення, ніж у договорі наданому позивачем, суд зазначає, що п.8.4 кредитного договору № 011-14/11/13 від 14.05.2014р. сторони узгодили, що у випадку виявлення розбіжностей в змісті різних примірників договору перевага надається тому примірнику договору, який знаходиться у позивача. Відтак, суд до розгляду приймає примірник договору наданий позивачем.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями документів підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів.

Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо повернення отриманих кредитних коштів та правомірною є вимога погашення заборгованості.

Щодо стягнення з відповідача по спірному договору 43 678 082,19 грн. суми простроченої заборгованості за процентами; суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування відсотків за користування грошовими коштами, суд прийшов до висновку задоволити позовні вимоги в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 583 333,33 грн. 5% штрафу від суми простроченого кредиту та 2 183 904,11 грн. 5% штрафу від суми прострочених процентів, суд зазначає наступне.

У п. 5.1 договору сторони узгодили, що при невиконання чи неналежному виконанні зобовязань, передбачених п.п.3.2.2, 3.2.3., 3.2.9 кредитного договору, відповідач сплачує штраф у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобовязання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаною зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Отже, за таких обставин у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 665 379,14 грн. пені за непогашеним кредитом та 8 153 450,55 грн. пені за непогашеними процентами, суд зазначає наступне.

У п. 5.1 договору сторони узгодили, що при невиконання чи неналежному виконанні зобовязань, передбачених п.п.3.2.2, 3.2.3., 3.2.9 кредитного договору, відповідач сплачує штраф у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобовязання, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення від суми простроченого зобовязання за кожний день прострочення виконання такого зобовязання, включаючи день платежу.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, в ході судового розгляду відповідачем заявлено про позовну давність щодо вимог позивача.

У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною. Спеціальна позовна давність піддягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 8.3 кредитного договору № 011-14/11/13 від 14.05.2014р. сторони узгодили, що до правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності судом відхиляється, оскільки договором передбачений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки до всіх зобовязань, що випливають з даного договору.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд Львівської області перевірив наданий позивачем розрахунок пені, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, та встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку в нарахуванні суми пені за непогашеним кредитом. За розрахунком суду, до стягнення з відповідача підлягає 19 320 010,33 грн. пені за непогашеним кредитом. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно суми пені у розмірі 8 153 450,55грн. за непогашеними процентами, суд перевірив наданий позивачем розрахунок, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, та прийшов до висновку задоволити позовні вимоги в цій частині повністю, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарською суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодекс України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору, не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ПІК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог та підлягає до стягнення в доход державного бюджету, оскільки при поданні позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 599, 610, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82-84, 116 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛАНГРУП (82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Шевченка, 1, ідентифікаційний код 35332293) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА (03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9, ідентифікаційний код 33299878) 91 666 666,63 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 19 320 010,33 грн. за непогашеним кредитом; 43 678 082,19 грн. простроченої заборгованості за процентами; 8 153 450,55грн. пені за непогашеними процентами.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛАНГРУП (82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Шевченка, 1, ідентифікаційний код 35332293) в доход державного бюджету 182 700 грн. судового збору.

5.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст складено 19.01.2016р.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Петрашко М.М.

Суддя Сухович Ю.О.