ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" січня 2016 р. Справа № 5019/398/11

Суддя Романюк Р.В., розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача (скаржник): не з'явився;

від відповідача (боржника): не зявився;

від органу ДВС: ОСОБА_1 (довіреність №20-22/648 від 30.12.2015р.).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.04.2011р. позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради 9 142 196 грн. 68 коп. основного боргу, пеню в розмірі 713 001 грн. 09 коп., інфляційні нарахування в розмірі 853 071 грн. 65 коп., три відсотки річних в сумі 287 012 грн. 55 коп., а також витрати на оплату державного мита в розмірі 25 500 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн. 00 коп.

На виконання вказаного рішення 14.09.2011р. господарським судом видано наказ.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.12.2015р. судом здійснено заміну сторони (відповідача) у справі № 5019/398/11 Комунальне підприємство "Теплотранссервіс" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

25.12.2015р. Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Рівненської області із скаргою на дії органу державної виконавчої служби. В обґрунтування поданої скарги стягувач, зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2015 року ВП № 31345201 винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, тому дії державного виконавця по винесенні вказаної постанови є незаконними. А від так просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2015 року ВП №31345201 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 04.09.2011р. у справі № 5019/398/11.

13.01.2016р. в судове засідання з'явився представник позивача який підтримав подану скаргу та просив суд її задовольнити, однак враховуючи заявлене клопотання органу ДВС, розгляд справи було відкладено.

В судове засідання 20.01.2016р. повноважні представники стягувача та боржника не зявились, хоча належним чином були повідомлені про місце, дату та час розгляду скарги, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявних в матеріалах справи (т.2 а.с.103-107).

Присутній в судовому засіданні 20.01.2016р. представник органу ДВС проти поданої стягувачем скарги на дії органу державної виконавчої служби заперечив.

Розглянувши скаргу та заслухавши пояснення представника органу ДВС, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Згідно статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

В силу приписів частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 31345201 від 06.04.2015р. державний виконавець обргрунтовуючи вчинення відповідної процесуальної дії послався на існування обставин, визначених статтею 67 Закону України "Про виконавче провадження" як на підставу для закінчення виконавчого провадження, згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 зазначеного Закону.

Відповідно до частини 2 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження").

Порядок, який регламентує закінчення виконавчого провадження визначено статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження", згідно пункту 3 частини 1 якої визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Тобто, наведені норми Закону зобов'язують державного виконавця у разі ліквідації юридичної особи - боржника надіслати виконавчий документ ліквідаційній комісії (ліквідатору), що є підставою для закінчення виконавчого провадження та настання відповідних наслідків процесуального характеру.

Разом з тим, як вбачається з поданих суду матеріалів виконавчого провадження та підтверджується відомостями, які містяться в Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 2, а.с. 92-96), боржника - КП "Теплотранссервіс" станом на день винесення оскаржуваної постанови ліквідовано не було, хоча вказана особа і перебувала в стані припинення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що на день винесення оскаржуваної постанови ВП № 31345201 від 06.04.2015р., юридичну особу - боржника ліквідовано не було, у органу ДВС відсутні були правові підстави для закінчення виконавчого провадження згідно пункту 3 частини 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". Слід також зазначити, що як вбачається з Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 2, а.с. 92-96), станом на день розгляду судом скарги, відомості про ліквідацію боржника у справі - КП "Теплотранссервіс" також відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена і Вищим господарським судом України у постанові від 23 липня 2014 року, прийнятій за наслідками касаційного перегляду справи № 918/1974/13.

Враховуючи вищевикладене, скарга Дочірньої компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби щодо визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2015 року ВП №31345201 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 14 вересня 2011 року у справі № 5019/398/11 підлягає задоволенню, а тому, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2015 року ВП №31345201 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 14 вересня 2011 року у справі №5019/398/11.

3. Ухвалу направити сторонам у справі та органу ДВС.

Суддя Романюк Р.В.