ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Справа № 915/1919/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДЮНА-ВЕСТА, вул. Б.Хмельницького, 67, м. Червоноград, Львівська область, 80100 ()

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Альфа - Торгсервіс Південь, вул. Приміська, 15-А, м. Миколаїв, 54037 ()

про стягнення заборгованості у сумі 675 343, 14 грн.

Представники сторін в судове засідання не зявились.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДЮНА-ВЕСТА звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Альфа - Торгсервіс Південь про стягнення заборгованості за отриманий товар у сумі 675 343 грн. 14 коп.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.11.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 02.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.12.2015 року розгляд справи відкладено на 14.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.12.2015 року розгляд справи відкладено на 14.01.2016 року.

В судовому засіданні 14.01.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання 14.01.2016 року не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Копії ухвали від 14.12.2015 року, направлені на адреси позивача та відповідача, отримані останніми, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. 63-64).

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх заходів щодо повідомлення належним чином сторін про дату, час та місце судових засідань.

В письмових поясненнях від 04.01.2016 року позивач просив слухати дану справу за відсутності повноважного представника (арк. 65). Заява позивача про розгляд справи за відсутності його повноважного представника розглянута судом та задоволена.

Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено наступне.

Відповідно до договору № 217 від 27.11.2014 року, укладеному між ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» (продавець) та ТОВ «Альфа - Торгсервіс Південь» (покупець), ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» відвантажило на адресу відповідача панчішно-шкарпеткові вироби на загальну суму 675 343, 14 грн.

Відповідач товар отримав, що підтверджується відміткою останнього про отримання товару у видаткових накладних.

Терміни оплати відповідачем порушені, оплата за отриманий товар не проведена.

Посилаючись на приписи ст. 525, 526, 599, 611, 612, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови договору, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за отриманий товар в розмірі 675 343 грн. 14 коп.

Відповідач проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (арк. 41-43), в якому просив суд в позові відмовити. В обґрунтування зазначив наступне.

Договір не є первинним документом, оскільки свідчить лише про намір сторін вчинити будь-які дії, але не підтверджує факт їх здійснення. Наявність договору між ТОВ «Дюна - Веста» та ТОВ «Альфа - Торгсервіс Південь» не є доказом на підтвердження факту поставки товару позивачем.

Відповідно до ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, фактом підтвердження отримання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог діючого законодавства.

Подані позивачем видаткові накладні складені з порушенням норм встановлених законодавством та договором та не можуть бути прийняті як докази фактичної наявності господарської операції між сторонами та факту отримання товару.

Підставою складання накладних № 1408415, № 1408494, № 1408668, № 1409114 зазначено договори № 27/11/14 від 27.11.2014 року та № 215 від 01.04.2014 року, тоді як фактично між сторонами укладено договір № 217 від 27.11.2014 року.

Крім того, в укладеному між сторонами договорі № 217 вказано датою поставки понеділок, тоді як у поданих видаткових накладних датами поставки є четвер та пятниця.

Вказані накладні не можуть вважатись належними доказами, оскільки вони не містять вказівку на посаду і прізвище особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача, особистого чи електронного підпису повноважного представника відповідача, що свідчило б про отримання товару. Підпис, що міститься у наданих до суду накладних не належить повноважному представнику ТОВ «Альфа - Торгсервіс Південь».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» (продавець) та ТОВ «Альфа - Торгсервіс Південь» (покупець) було укладено договір поставки № 217 від 27.11.2014 року, який підписано та скріплено печатками сторін (арк. 6-10).

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникли зобовязальні відносини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобовязується поставити продукцію під власною торговою маркою, надалі товари, в асортименті, кількості, в терміни та за цінами відповідно до умов даного договору. Кількість, асортимент, ціна товарів вказується в накладних.

Відповідно до п. 2.3 Договору загальна сума договору становить суму всіх видаткових накладних за період дії договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору покупець зобовязується оплачувати товар з дотриманням встановлених даним договором термінів розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п. 2.5 Договору розрахунок за отриманий товар покупцем відбувається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. В випадку несплати покупцем вартості отриманого товару, в встановлений договором термін, продавець має право припиняти відвантаження товару, до повного погашення простроченої заборгованості. Оплата покупцем товару: впродовж 60 днів з дати виписки накладної.

Відповідно до п. 3.4 Договору передача права власності на поставлений товар відбувається за адресою підписання накладної матеріально-відповідальними особами в момент поставки, а також підтверджується дорученням покупця.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до остаточного його виконання, але в кожному випадку до 31 грудня 2015 р.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору позивачем ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» поставлено відповідачу ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» товар (панчішно-шкарпеткові вироби), що підтверджується наступними видатковими накладними (арк. 27-32):

- № 1408415 від 27.11.2014 року на суму 140 525, 16 грн.;

- № 1408494 від 01.12.2014 року на суму 22 568, 04 грн.;

- № 1408668 від 05.12.2014 року на суму 138 951, 36 грн.;

- № 1408903 від 12.12.2014 року на суму 53 925, 72 грн.;

- № 1409114 від 19.12.2014 року на суму 319 372, 86 грн.

Всього на суму 675 343, 14 грн.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції від 08.11.2014 року) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до п. 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

На підтвердження факту проведення господарської операції позивачем подано суду податкові накладні та квитанції про прийняття податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних (арк. 66-74), а саме:

- № 1408415 від 27.11.2015 року на суму 140 525, 16 грн.;

- № 1408494 від 01.12.2014 року на суму 22 568, 04 грн.;

- № 1408668 від 05.12.2014 року на суму 138 951, 36 грн.;

- № 1408903 від 12.12.2014 року на суму 53 925, 72 грн.;

- № 1409114 від 19.12.2014 року на суму 319 372, 86 грн.

Податкові накладні від 27.11.2014 року, від 05.12.2014 року, від 19.12.2014 року зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкові накладні від 01.12.2014 року та від 12.12.2014 року не підлягали реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки зазначені в них суми податку на додану вартість не перевищують 10 тис. грн.

В подальшому позивач звертався до відповідача із претензією від № 11/15 від 28.08.2015 року про проведення оплати за договором на суму 675 343, 14 грн. (арк. 24-25).

У відповідь на вищевказану претензію відповідач ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» просив позивача ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» направити усі документи, необхідні для розгляду претензії (лист вх. № 727 від 15.09.2015 року) (арк. 75).

В свою чергу позивач ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» додатково до заявленої претензії направив копії усіх необхідних документів для розгляду претензії (лист № 401/01 від 16.09.2015 року) (арк. 26).

Доказів направлення відповідачем відповіді на вищевказаний лист суду не подано.

Відповідачем не подано суду доказів оплати суми боргу в розмірі 675 343, 14 грн.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо заперечень відповідача, то слід зазначити наступне.

Товар, зазначений у видаткових накладних, є виготовленою під власною маркою позивача продукцією, тобто відповідає предмету договору поставки № 217 від 27.11.2014 року. Вищевказаного відповідачем не спростовано, іншого не доведено.

Поставка товару здійснена протягом строку дії договору поставки № 217 від 27.11.2014 року.

Суду не подано доказів укладення між сторонами договорів № 27/11/14 від 27.11.2014 року та № 215 від 01.04.2014 року, тобто діяв договір поставки № 217 від 27.11.2014 року, який є обов'язковим до виконання.

Щодо посилань відповідача на те, що товар останнім не отримувався, а видаткові накладні підписано невідомою особою, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.4.1 Інструкції „Про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 11 січня 1999 року № 17, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів визначається відповідними відомчими інструкціями. Печатки і штампи повинні зберігатися в сейфах або металевих шафах.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність користування його печаткою, а також особисто відповідає за її використання, в тому числі за засвідчення видаткових накладних.

При цьому, господарський суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження того, що печатка відповідача була втрачена, або мався незаконний доступ до такої печатки, окрім того, не надано також жодних доказів на підтвердження звернення відповідача до компетентних органів з приводу незаконного заволодіння печаткою відповідача третіми особами.

При цьому, волевиявлення відповідача як юридичної особи в частині підписання та скріплення печаткою відповідача видаткових накладних є достатнім та необхідним для встановлення факту отримання відповідачем товару на суму 675 343, 14 грн. та всіх необхідних супровідних документів, оскільки в протилежному випадку були б відсутні підстави для підписання видаткових накладних та отримання товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог, оскільки позивачем було поставлено відповідачу товар за договором, тобто у відповідача виник обов'язок з оплати товару. Будь-яких доказів оплати товару суду не подано, як і не спростовано позовних вимог.

Отже, позов є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Альфа - Торгсервіс Південь, вул. Приміська, 15-А, м. Миколаїв, 54037 () на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДЮНА-ВЕСТА, вул. Б.Хмельницького, 67, м. Червоноград, Львівська область, 80100 ():

- 675 343, 14 грн. (шістсот сімдесят пять тисяч триста сорок три грн. 14 коп.) суми заборгованості за отриманий товар;

- 10 130, 15 грн. (десять тисяч сто тридцять грн. 15 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 19.01.2016 року.

Суддя Е.М. Олейняш