ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 січня 2016 року Справа № 38/5005/6636/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.,
суддів: Короткевича О.Є. (доповідач), Куровського С.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації"
на ухвалу та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року ггосподарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року
у справі господарського суду № 38/5005/6636/2012 Дніпропетровської області
за заявою Голови ліквідаційної комісії комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради
докомунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради
пробанкрутство,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.11.2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року у справі №38/5005/6636/2012 повернуто заявнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" вдруге звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою вих. №322/12/15 від 04.12.2015 року (вх. ВГСУ №66/2016 від 12.01.2016 року) на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року та постанову господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі №38/5005/6636/2012.

Однак, подана скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до ст. 107 ГПК України, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені в ч. 1 ст. 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" оскаржує ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року та постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012.

Щодо оскарження постанови суду першої інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, господарським судом апеляційної інстанції не здійснювався апеляційний перегляд постанови місцевого суду.

За змістом розділу ХІІ-1 ГПК України, рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в суді касаційної інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відмову у прийнятті поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" касаційної скарги в частині оскарження постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012, як такої, що не підлягає перегляду в касаційному порядку за правилами ст. 107 ГПК України.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору".

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції від 01 вересня 2015 року) встановлено ставки судового збору у таких розмірах: за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів поданої вдруге касаційної скарги, Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" вимог ухвали ВГСУ від 17.11.2015 року не виконано, до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору в порядку та розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір".

Разом з тим, скаржником, у тексті касаційної скарги, заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Отже, за приписами зазначеної норми, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

Підпунктом 3.1 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року, передбачено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані із відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання заявника касаційної скарги про відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 86, 107, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012.

2. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року у справі №38/5005/6636/2012 повернути заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді О.Є. Короткевич

С.В. Куровський