РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29903/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор»

про стягнення 31 252,92 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Киреєв А.В. за довіреністю № 132 від 18.02.2015 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» про стягнення 31 252,92 грн. (з яких: 16 000,00 грн. основного боргу, 6 036,16 грн. 30 % річних та 9 216,76 грн. інфляційної складової боргу), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29903/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.12.2015 р. надав суду на виконання вимог ухвали суду документи для долучення до матеріалів справи та оригінали документів для огляду в судовому засіданні; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.12.2015 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору в даній справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання та не виконанням ним вимог ухвали суду, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 16.12.2015 р. розгляд справи відклав на 18.01.2016 р.; повторно зобов'язав відповідача виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 18.01.2016 р. повторно не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» (покупець) було укладено договір поставки товарів № 05/08-14 від 05.08.2014 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність (повне господарське відання) покупцю пшеницю 2 класу (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити цей товар.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, строки поставки визначаються специфікаціями, що є невід'ємними частинами даного договору.

Постачальник гарантує, що товар, який є предметом даного договору, на момент його поставки покупцю, є власністю постачальника і не обтяжений правами на нього зі сторони третіх осіб чи державних органів (п. 1.3. договору).

Ціни на товари, що поставляються за цим договором вказані у специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1. договору).

За умовами п. 3.1. договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю товари в строки, зазначені в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, сторони домовились, що основною умовою поставки товару є DDP (склад покупця) - Одеська область, ЗПТ ЧП «Порто-Сан», м. Одеса (Incoterms-2010), якщо інше не вказано у специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Перехід права власності на товар здійснюється з моменту підписання обома сторонами видаткової накладної (п. 3.6. договору).

Розділом 4 договору сторони обумовили якість товару, що постачаються за договором.

Згідно з п. 5.1. договору, розрахунки за цим договором здійснюються покупцем окремо за кожну партію поставленого товару, в безготівковому порядку, на умовах, зазначених у специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Платіжні документи за цим договором оформлюються відповідно до чинного законодавства із дотриманням всіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів (п. 5.2. договору).

Товар вважається оплаченим в момент списання грошових коштів з банківського рахунку покупця. Покупець не несе відповідальність за дії чи бездіяльність банку постачальника щодо перерахування коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до п. п. 6.1. та 6.1.1. договору, у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору (надалі - порушення зобов'язання), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством; порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Згідно з п. 6.4. договору, покупець на свій розсуд має право вимагати, а постачальник зобов'язується на письмову вимогу покупця, крім пені, передбаченої п. 6.3. даного договору, сплатити штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого товару у разі прострочення поставки товару більш, ніж на 5 календарних днів з дати настання терміну поставки, а також на суму передоплати нараховується тридцять відсотків річних за користування чужими грошовими коштами.

За умовами п. п. 9.1. та 9.2. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін; строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1. цього договору та закінчується 31.12.2014 р.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 9.3. договору).

Позивач пояснив суду, що на виконання умов договору, ним було сплачено 08.08.2014 р. грошові кошти в сумі 504 000,00 грн.

Однак, відповідач в порушення зобов'язань за договором щодо поставки товару, не виконав свої зобов'язання вчасно, як було узгоджено сторонами в специфікації № 1 від 05.08.2014 р. - з 08.08.2014 р. до 11.08.2014 р. При цьому, в зазначеній специфікації обумовлено умови оплати - «оплата за отриманий товар у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника з моменту постачання кожної партії товару).

Таким чином, позивача здійснив передоплату товару за договором у розмірі 504 000,00 грн., що не було передбачено умовами договору та специфікацією.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що товар не був поставлений у погоджені специфікацією № 1 від 05.08.2014 р. строки, де кінцевим строком поставки визначено 11.8.2014 р. Факт оплати та не поставки товару, внаслідок чого відповідач повернув частину передоплати, підтверджується розрахунками коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної та виписками з банківського рахунку.

Станом на 12.11.2015 р. відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 16 000,0 грн., що були сплачені позивачем як передоплата за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р.

Позивач звертався до відповідача з претензіями (вих. № 140 від 24.12.2014 р. та № 18/06-15 від 18.06.2015 р.) з вимогами повернути вищезазначені кошти та сплатити штраф за не поставку, річні відсотки за користування грошовими коштами та інфляційні нарахування за неповернення даних коштів. Однак, відповідач залишив дані вимоги без відповіді та реагування.

За таких обставин, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» про стягнення 31 252,92 грн. (з яких: 16 000,00 грн. основного боргу, 6 036,16 грн. 30 % річних та 9 216,76 грн. інфляційної складової боргу), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором № 05/08-14 від 05.08.2014 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо постачання товару за даним договором та повернення грошових коштів не виконав неналежним чином.

Відповідач жодних належних доказів та пояснень на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 16 000,00 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» суми основного боргу в розмірі 16 000,00 грн. за договором поставки товарів № 05/08-14 від 05.08.2014 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

ТОВ «Інвесттрейдсервіс» просить суд стягнути з відповідача 6 036,16 грн. 30 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 12.08.2014 р. до 13.12.2015 р. та 9 216,76 грн. інфляційної складової боргу за період з серпня 2014 р. до вересня 2015 р., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 6.1. та 6.1.1. договору, у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору (надалі - порушення зобов'язання), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством; порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Згідно з п. 6.4. договору, покупець на свій розсуд має право вимагати, а постачальник зобов'язується на письмову вимогу покупця, крім пені, передбаченої п. 6.3. даного договору, сплатити штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого товару у разі прострочення поставки товару більш, ніж на 5 календарних днів з дати настання терміну поставки, а також на суму передоплати нараховується тридцять відсотків річних за користування чужими грошовими коштами.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р., за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача 6 036,16 грн. 30 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 12.08.2014 р. до 13.12.2015 р.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу, то господарський суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 216,76 грн. інфляційної складової боргу за період з серпня 2014 р. до вересня 2015 р., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р., то господарський суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи наведене, оскільки позивач вимагає повернути грошові кошти, сплачені наперед відповідачу за поставку товару, відмовляючись від його поставки, то у відповідача не виникає обов'язку повернути зазначені кошти з урахуванням індексу інфляції, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення інфляційних втрат з відповідача у розмірі 9 216,76 грн. за період з серпня 2014 р. до вересня 2015 р., через порушення відповідачем зобов'язань за договором поставки № 05/08-14 від 05.08.2014 р.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринський елеватор» (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 33, кв. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрейдсервіс» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 6 036 (шість тисяч тридцять шість) грн. 16 коп. 30 % річних та 858 (вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина