РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/30637/15
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 22239,02 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач у поданому відзиві вказує на неповідомлення його про настання ДТП та на відсутність звернення Позивача до Відповідача щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим просить суд покласти судові витрати на Позивача, а справу слухати за відсутності повноважного представника.

У судове засідання 13.01.2016 Позивач представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Позивача про призначення справи до розгляду в засіданні суду, оскільки ухвала надсилалася на адресу місцезнаходження Позивача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП та з матеріалів справи, тому будь-які несприятливі наслідки ненаправлення повноважних представників покладаються на Позивача відповідно.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 по вул. Скляренка, в м. Києві була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Опель», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про ДТП, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Опель», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був під керуванням ОСОБА_2 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ОСОБА_2

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи рахунок СТО Застрахованого автомобіля на суму 36752,64 грн. Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 22239,02 грн. шляхом складенням між сторонами по Договору акту зарахування зустрічних однорідних вимог.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1, автомобіля «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1, під час експлуатації останнього, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1, як особи, яка експлуатує автомобіль «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/4528149 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 50000 грн., франшиза - 0).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації ОСОБА_1, автомобіля «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Матеріалами справи підтверджується, що ремонт на СТО Застрахованого автомобіля фактично коштував 36752,64 грн. (рахунок СТО), а Позивач відповідно до складеного на виконання умов Договору страхового акту розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 22239,02 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування. Доводів та доказів наявності у деталей Застрахованого автомобіля коефіцієнту зносу Відповідач суду не навів і не надав.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотографіях пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Розглядаючи спір по суті та відхиляючи посилання Відповідача щодо не звернення Позивача до нього з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 викладено правову позицію про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Щодо не повідомлення Відповідача про ДТП його страхувальником, то ця обставина значення для вирішення даного спору не має та на результат розгляду спору не впливає, оскільки ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звільняє Відповідача від виплати страхового відшкодування на користь Позивача, а навпаки вказує на те, що після здійснення такої виплати у Відповідача з'явиться право на регресний позов до свого страхувальника за виданим полісом або до водія забезпеченого транспортного засобу у випадку неповідомлення Відповідача про ДТП.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/4528149 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду не більше фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля на СТО (36752,64 грн.), виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (22239,02 грн.), але при цьому в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000 грн.), за мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі 22239,02 грн.

Відповідач у добровільному порядку Позивачу суму матеріальної шкоди не виплатив. З огляду на все вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача. Усупереч заявленого клопотання Відповідачем не доведено перед судом вину Позивача у виникненні даного спору.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 1; ідентифікаційний код 33831166) 22239 (двадцять дві тисячі двісті тридцять дев'ять) грн. 02 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.01.2016

Суддя Сташків Р.Б.