УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15.01.2016Справа № 910/504/16

Суддя Турчин С.О., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВГФ 2014» про зобов'язання вчинити дії.

Суд вважає за необхідне повернути позовну заяву з доданими до неї документами без розгляду з наступних підстав.

Пунктом 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.).

Відповідно пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 позовні заяви про стягнення грошей чи витребування майна мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір". Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогою зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти в розмірі 133 149,13 грн., отриманих ним за Договором про депозитний вклад «Стандартний» № DU1237/2014-1 від 26.06.2014 року без достатніх правових підстав.

Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 26.06.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір по депозитний вклад «Стандартний» № DU1237/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті, відповідно до мов якого відповідач передає, а позивач приймає на депозитний рахунок № 6003 грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. в національній валюті.

У позовній заяві позивач зазначає, що у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач отримав від банку необґрунтовану виплату грошових коштів у розмірі 133 149,13 грн.

При цьому, позивачем також надано розрахунок суми, заявленої до повернення.

Отже, фактично позивачем подано позов на захист свого майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним (на думку позивача) його майном, яким в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України є грошові кошти.

До позовних заяв немайнового характеру, як вже зазначалось, можна віднести тільки ті вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги направлені на захист майнового інтересу позивача, підлягають вартісній оцінці та є майновими вимогами, тому судовий збір відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання даного позову має справлятись у відсотковому співвідношенні до ціни позову та відповідно до встановлених законом граничних розмірів.

До позовної заяви від 13.01.2016 в якості доказу сплати судового збору додано платіжне доручення від 12.01.2016 № 1089 відповідно до якої судовий збір сплачено у розмірі 1378,00 як за немайнову вимогу, проте суд дійшов висновку, що дана вимога є майновою, а тому відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 1,5% від ціни позову, тобто 1997,24 грн.

Отже, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

Також суд зазначає, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Виходячи з аналізу вимог ч.1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обов'язок позивача, прокурора направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у відповідача дані документи.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В якості доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами позивачем до позовної заяви додано фіскальний чек № 1247 від 13.01.2016 року та опис вкладення у цінний лист від 13.01.2016 року.

Згідно наведеного опису вкладення у цінний лист, вбачається, що позивачем направлено відповідачу лише позовну заяву № 04-08/91 від 13.01.2016, про направлення відповідачу додатків до позовної заяви в описі вкладення від 13.01.2016 р. не зазначено.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надсилання на адресу відповідачу всіх додатків до позовної заяви, які перераховані в ній.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Разом з цим суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню для усунення допущеного порушення, після чого заявник не позбавлений права повторно звернутись з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку (ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток: позовна заява з додатками на 25 аркушах, в тому числі оригінал платіжного доручення від 12.01.2016 р. № 1089 про сплату судового збору.

Суддя С.О.Турчин