КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 910/19665/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Тищенко А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Пуляєва Ю.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький

проектно-промисловий інститут"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.09.2015р.

у справі №910/19665/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький

проектно-промисловий інститут"

до Державного підприємства "Об'єднана компанія

"Укрвуглереструктуризація"

про стягнення 555 079,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький проектно-промисловий інститут» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» заборгованості за договором про закупівлю робіт за державні кошти №268Д/14 від 23.06.2014р. в загальному розмірі 555 079,45 грн. (з них: 398 688,32 грн. - основний борг, 5 963,94 грн. - 3% річних, 145 427,19 грн. - інфляційні втрати), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла наслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про те, що відповідно до п.5.1 укладеного між сторонами договору місцем виконання робіт є шахта Краснопольївська, яка розташована у населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085 від 07.11.2014р. Відповідач не заперечує ані виконання позивачем робіт, ані наявності заборгованості з їх оплати. За твердженням відповідача, оплата за договором буде ним здійснена після повернення території, яка є місцем виконання робіт, під контроль органам державної влади України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р.у справі №910/19665/15 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р. у справі №910/19665/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 неправомірно застосована судом, оскільки відповідач ще до вступу вказаної постанови в силу знаходився на контрольованій території, а саме у м. Києві по пров. Приладному, 2-А. Окрім того, позивач виконав, а відповідач прийняв роботи за укладеним між сторонами договором ще до вступу названої постанови в силу;

- первісним замовником проекту було ДП "Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств", яке знаходилося в Луганській області у м. Олександрівськ. При цьому м. Олександрівськ не включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення;

- в порушення ст. 627 Цивільного кодексу України та ст. 184 Господарського кодексу України суд вийшов за межі позовних вимог при визначенні предмету укладеного між сторонами договору;

- оскільки відповідач прострочив виконання грошових зобов'язань перед позивачем, суд неправомірно відмовив позивачу у стягненні з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.12.2015р.

07.12.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій він зазначив про часткове врегулювання спору між сторонами, відмовився від стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 145 427,19 грн. та 3% річних в розмірі 5 963,94 грн., а також просив суд стягнути з відповідача лише суму основного боргу у розмірі 398 688,32 грн.

В судовому засіданні 07.12.2015р. представник позивача пояснив, що вищевказана заява по суті є уточненням вимог апеляційної скарги. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р. у справі №910/19665/15 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 398 688,32 грн. основного боргу, в іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 07.12.2015р. представник відповідача надав пояснення, в яких підтвердив наявність основного боргу в заявленому позивачем до стягнення розмірі, але при цьому заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 07.12.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 14.12.2015р.

В судовому засіданні 14.12.2015р. представник позивача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд апеляційну скаргу задовольнити з урахуванням уточненням її вимог, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р. у справі №910/19665/15 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 398 688,32 грн. основного боргу, в іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 14.12.2015р. представник відповідача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.12.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 21.12.2015р.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному, судове засідання, призначене на 21.12.2015р., не відбулося.

Враховуючи вихід головуючого судді Зубець Л.П. з лікарняного, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.01.2016р.

В судовому засіданні 18.01.2016р. представник відповідача підтримав пояснення, надані у попередніх судових засіданнях, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача в судове засідання 18.01.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також враховуючи наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду (телефонограми), колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 18.01.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередніх судових засіданнях, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

23.06.2014р. між позивачем, як виконавцем, та Державним підприємством "Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств", як замовником, було укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти №268Д/14 (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 12-16).

За умовами Договору (розділ 1) виконавець зобов'язується у 2014 році виконати замовникові наступні проектні роботи: Робоча документація до проекту ліквідації шахти «Краснопольївська» (робоча документація на ліквідацію головного ствола Д 6,5 м. Робоча документація на ліквідацію допоміжного ствола Д 6,5 м. Робоча документація на ліквідацію вентиляційного ствола Д 5,0 м (колишня шахта №5 «Сталь»). Робоча документація на ліквідацію вентиляційної свердловини №1 Д 1,8 м), а замовник - прийняти та оплатити такі проектні роботи. Найменування робіт, кількісні характеристики робіт за цим Договором визначаються на підставі кошторисів: Зведений кошторис, Кошторис №1, Кошторис №2, Кошторис №3, Кошторис №4. Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені, у тому числі залежно від реального фінансування видатків. Зміна обсягів робіт, визначених у Договорі, здійснюється виключно за погодженням сторін, але в будь-якому випадку, відповідно до чинного законодавства України, із внесенням відповідних змін у Договір, про що сторони укладають відповідні додаткові угоди.

Сума, визначена у Договорі, становить 398 688,32 грн., у тому числі ПДВ 20% - 66 448,08 грн., яка розрахована на підставі Кошторисів (Зведений кошторис, Кошторис №1, Кошторис №2, Кошторис №3, Кошторис №4), узгоджених Протоколом узгодження ціни на виконання робіт (Додаток №1 до Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору. Сума, визначена у Договорі, може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.п.3.1, 3.2 Договору).

Порядок здійснення оплати визначений в розділі 4 Договору, згідно з яким розрахунок за виконані роботи проводиться шляхом оплати замовником підписаних сторонами Актів здачі-приймання виконаних проектних робіт за етапом, зазначеним у Календарному плані робіт (Додаток №2 до Договору), або за Договором в цілому, посвідчених підписами і печатками сторін. Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковому порядку, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів у національній валюті України - гривні на поточний рахунок виконавця, в установі обслуговуючого банку, що вказаний у цьому Договорі, протягом 90 календарних днів. Замовник фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Якщо інше не застережене Договором або не узгоджено сторонами у додатковій угоді до цього Договору, усі розрахунки і платежі здійснюються між замовником та виконавцем у строки, в порядку та на умовах, визначених Договором.

Строк виконання робіт визначається Календарним планом робіт (Додаток №2 до Договору). Місце виконання робіт: шахта «Краснопольївська», ДП «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація» (п.п.5.1, 5.2 Договору).

Відповідно до п.п.6.1.2 п.6.1 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані проектні роботи.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (п.7.1 Договору).

В п.10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014р.

В подальшому було укладено Додаткові угоди №1 від 14.07.2014р. та №2 від 08.09.2014р. до Договору (том справи - 1, аркуші справи - 28-29), згідно з якими здійснено заміну сторони за Договором ДП «ОД «Луганськвуглереструктуризація» на ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» та визначено, що всі права та зобов'язання за Договором переходять від ДП «ОД «Луганськвуглереструктуризація» до ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація». Окрім того, змінено банківські реквізити позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи, але не здійснив оплату їх вартості, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 398 688,32 грн.

Враховуючи відмову відповідача в добровільному порядку оплатити заборгованість, окрім основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 963,94 грн. 3% річних, та 145 427,19 грн. інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими. При цьому суд зазначив наступне:

- постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 було затверджено тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, відповідно до п.2 якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади;

- розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.11.2014р. №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення;

- відповідно до відомостей ЄДРПОУ місцезнаходженням ВАТ (державного ВАТ) «Шахта «Краснопольївська» є: 94100, вул. Жуковського, 1-А, м. Брянка, Луганська область, Україна. Населений пункт, в якому розташована вказана шахта, відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.11.2014р. №1085-р;

- вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 398 688,32 грн. задоволенню не підлягає, оскільки вказана оплата за Договором буде здійснена відповідачем після повернення вказаної вище території під контроль органам державної влади;

- відповідачем не було здійснено користування грошовими коштами, які належать відповідачу з огляду на те, що відповідно до п.4.3 Договору відповідач фінансується за рахунок коштів державного бюджету України. Відтак, виконання грошового зобов'язання відповідача за Договором не прострочено, а застосування до спірних правовідносин вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України є необґрунтованим.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв проектні роботи загальною вартістю 398 688,32 грн., про що сторонами було складено та підписано Акт здачі-приймання проектних робіт №19 від 21.10.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 31).

Однак у встановлені Договором порядку і строки відповідач з позивачем не розрахувався.

14.07.2015р. між сторонами було складено та підписано Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2014р. по 14.07.2015р., згідно з яким заборгованість відповідача за Договором як за даними обліку позивача, так і за даними обліку відповідача становить 398 688,32 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 32).

Наявність заборгованості не заперечується відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення основного боргу, місцевий господарський суд зазначив про те, що вказана оплата за Договором буде здійснена відповідачем після повернення вказаної вище території під контроль органам державної влади. При цьому суд послався на постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.11.2014р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищевказані постанова та розпорядження були прийняті Кабінетом Міністрів України вже після виконання позивачем робіт та підписання між сторонами Акту їх здачі-прийняття.

Умовами Договору передбачено, що відповідач, як замовник, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені, у тому числі залежно від реального фінансування видатків.

Натомість ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того, що сторонами було врегульовано питання щодо коригування обсягів проектних робіт, порядку їх оплати, тощо.

Жодних зауважень щодо якості, обсягів та вартості виконаних проектних робіт від відповідача не надходило.

Відповідач у запереченнях на позов та місцевий господарський суд у своєму рішенні зазначали про те, що місцем виконання робіт за договором є «Шахта «Краснопольївська», розташована в Луганській області, м. Брянка, по вул. Жуковського, 1-А. Вказаний населений пункт відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.11.2014р. №1085-р.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що умовами Договору не передбачено, що оплата вартості проектних робіт повинна здійснюватися саме за рахунок коштів, які виділяються з Державного бюджету України на рахунки шахти «Краснопольївська».

Доказів, які б свідчили про те, що відповідач повідомляв позивача про неможливість виконання своїх зобов'язань за Договором внаслідок незалежних від нього обставин, не надано.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо порядку здійснення розрахунків.

Умовами Договору (п.6.1.2 Договору) прямо встановлено обов'язок відповідача, як замовника, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані проектні роботи. При цьому залежність строків оплати від фінансування відповідача в Договорі не передбачено.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 03680, м. Київ, Святошинський район, пров. Приладний, 2-А. Рахунок відповідача відкритий в УДКСУ в Шевченківському районі м. Києва. Тобто, як сам відповідач, так і обслуговуюча його банківська установа знаходиться на території, де органи державної влади України безперешкодно здійснюють свої повноваження і винесені Кабінетом Міністрів України постанова від 07.11.2014р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та розпорядження від 17.11.2014р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин між позивачем і відповідачем.

Таким чином, виконані позивачем проектні роботи є прийнятими відповідачем з 21.10.2014р., про що свідчить Акт №19 від 21.10.2014р., а тому відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору відповідач повинен був розрахуватися з позивачем в строк до 19.01.2015р. (протягом 90 календарних днів після підписання Акту здачі-приймання проектних робіт).

Однак у встановлені Договором порядку і строки відповідач з позивачем не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 398 688,32 грн.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове погашення відповідачем вказаної заборгованості перед позивачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання наведені в ст. 617 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наведеного вище випливає, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача, як замовника, та не є передумовою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446).

Зважаючи на викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 398 688,32 грн. основного боргу.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегією суддів враховано, що позивач уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просив суд стягнути з відповідача лише основний борг. Однак відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Предметом перегляду у даній справі є всі вимоги позивача, які були ним заявлені на час вирішення справи місцевим господарським судом, а саме про стягнення з відповідача основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних. Відмови позивача від вказаних вимог або їх частини до винесення місцевим господарським судом рішення у даній справі не надходило, а тому колегія суддів перевіряє законність всіх заявлених позивачем вимог.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за Договором, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим.

За розрахунками суду, які співпадають з розрахунками позивача, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 145 427,19 грн. інфляційних втрат та 5 963,94 грн. 3% річних і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Натомість доводи апеляційної скарги повністю підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого було неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р.у справі №910/19665/15 - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Зважаючи на задоволення як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору за їх подання підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький проектно-промисловий інститут" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р.у справі №910/19665/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький проектно-промисловий інститут" 398 688,32 грн. (триста дев'яносто вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 32 копійки) основного боргу, 145 427,19 грн. (сто сорок п'ять тисяч чотириста двадцять сім гривень 19 копійок) інфляційних втрат, 5 963,34 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три гривні 94 копійки 3% річних та 11 101,60 грн. (одинадцять тисяч сто одну гривню 60 копійок) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

4. Стягнути з Державного підприємства "Об'єднана компанія "Укрвуглереструктуризація" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький проектно-промисловий інститут" 12 211,77 грн. (дванадцять тисяч двісті одинадцять гривень 77 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи №910/19665/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

А.І. Тищенко