ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 січня 2016 року Справа № 906/1282/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого),
Катеринчук Л.Й. (доповідача),
Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргу Лугинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області
на ухвалу та ухвалуРівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року господарського суду Житомирської області від 25.08.2015 року
у справі господарського суду№ 906/1282/15 Житомирської області
за заявоюЛугинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області
пропорушення справи про банкрутство ТОВ "Разом плюс"
В С Т А Н О В И В :

подана Лугинською ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - скаржником) касаційна скарга на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року та ухвалу господарського суду Житомирської області від 25.08.2015 року у справі №906/1282/15 не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 111 ГПК України, касаційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити перелік доданих до скарги документів.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі та якщо касаційну скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, яким встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення та ухвали господарського суду.

Підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності 01.09.2015 року, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" №80-VIII від 28.12.2014 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 року становив 1 218 грн.

Отже, за подання скаржником у листопаді 2015 року касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 05.11.2015 року про повернення апеляційної скарги податкової інспекції на ухвалу суду першої інстанції від 25.08.2015 року (про повернення без розгляду заяви органу державної фіскальної служби про порушення провадження у справі про банкрутство боржника) підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 218 грн., що узгоджується з роз'ясненнями згідно з абзацом 3 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/2093/15 від 12.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги податкової інспекції, скаржником не додано належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року у встановленому порядку та розмірі, при цьому, у мотивувальній частині касаційної скарги зазначено про те, що судовий збір за її подання не підлягав сплаті органом державної фіскальної служби, оскільки на момент звернення у серпні 2015 року до господарського суду зі заявою про порушення щодо підприємства-боржника справи про банкрутство податкова інспекція була звільнена від сплати судового збору, тому не має обов'язку щодо сплати судового збору за звернення до суду касаційної інстанцій із зазначеною касаційною скаргою у листопаді 2015 року.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування підстав для його звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення без розгляду заяви податкової інспекції про порушення щодо підприємства-боржника справи про банкрутство, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про їх відхилення як таких, що не узгоджуються з положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" №484-VIII від 22.05.2015 року, чинного з 01.09.2015 року, яким на органи державної фіскальної служби покладено обов'язок щодо сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Також, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що розмір судового збору у випадку подання касаційної скарги у справі, судовий збір за подання позову (іншої заяви і скарги) в якій було сплачено до 01.09.2015 року, розраховується виходячи із суми судового збору, сплаченого при поданні позову (іншої заяви і скарги), та не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок судового збору, визначених Законом України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015 року. При цьому, якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір до 01.09.2015 року, то у випадку подання ним касаційної скарги після цієї дати, розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити скаржник до 01.09.2015 року за відсутності у нього пільги щодо сплати судового збору.

Зазначене узгоджується з роз'ясненнями згідно з пунктом 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/2093/15 від 12.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII).

З огляду на таке, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для звільнення Лугинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції від 05.11.2015 року у даній справі.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржувану ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду прийнято 05.11.2015 року (том 1, а.с. 52), а касаційну скаргу здано до відділення поштового зв'язку Олевськ 1 УДППЗ "Укрпошта" 28.11.2015 року, що підтверджується відтиском штампа на поштовому конверті, в якому касаційну скаргу надіслано на адресу Рівненського апеляційного господарського суду, тобто, після закінчення двадцятиденного строку, встановленого для подання касаційної скарги. При цьому, скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, не додав до касаційної скарги заяви про відновлення пропущеного процесуального строку, а також не клопотав про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження у касаційній скарзі з наведенням поважності причин його пропуску.

З огляду на таке, касаційна скарга органу державної фіскальної служби в частині оскарження ухвали апеляційного суду від 05.11.2015 року у даній справі не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 1113 ГПК України. При цьому, виходячи з положень частини 3 статті 1113 ГПК України, скаржник вправі повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції від 05.11.2015 року після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що за змістом розділу ХІІ1 ГПК України, ухвала місцевого господарського суду у справі про банкрутство може бути оскаржена в суді касаційної інстанції лише після її перегляду в апеляційному порядку та її оскарження разом із постановою апеляційного суду, прийнятою за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.

Як вбачається з резолютивної частини касаційної скарги податкової інспекції №3137/10 від 27.11.2015 року, предметом касаційного оскарження є також ухвала місцевого господарського суду від 25.08.2015 року про повернення без розгляду заяви органу державної фіскальної служби про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, яка в апеляційному порядку не переглядалася.

З огляду на таке, Лугинській ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області необхідно відмовити у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 25.08.2015 року у справі №906/1282/15 як такої, що не може бути предметом самостійного перегляду в суді касаційної інстанції за правилами статті 107 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 62, 86, 107, 111, пунктами 4, 5 частини 1 статті 1113, статтею 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Лугинській ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 25.08.2015 року у справі №906/1282/15.

2. Касаційну скаргу Лугинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області в частині оскарження ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року у справі №906/1282/15 повернути скаржнику.

Головуючий Н.Г. Ткаченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський