ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2016 р. Справа № 914/2084/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Давид Л.Л.,

ОСОБА_1;

При секретарі судового засідання: Марочканич І.О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея» від 23.09.2015 р. (вх. № 01-05/4393/15 від 29.09.2015 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 14 вересня 2015 року

у справі № 914/2084/15 (суддя Коссак С.М.),

порушеній за позовом:

Позивача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, місто Львів,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея», місто Жовква Львівської області,

Про: зобовязати повернути (шляхом виселення) обєкт оренди, а саме: приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 48, загальною площею 18.3 кв. м. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: директор ОСОБА_2 (наказ № 3/к про призначення від 10.02.2014 р.; ОСОБА_2 п/к за довіреністю б/н від 10.07.2015 р.;

від позивача: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником апелянта подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2015 року, справу № 914/2084/15 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Кузь В.Л., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея», б/н від 23.09.2015 р. (вх. № 01-05/4393/15 від 29.09.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 21.10.2015 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи (а.с. 72, 73).

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2084/15 Господарського суду Львівської області, замість судді Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддів: Давид Л.Л. Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна складу колегії суддів) розгляд даної справи починається заново. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»).

21.10.2015 р. в судовому засіданні за участю повноважних представників сторін судом оголошено перерву до 25.11.2015 р. на 10 год. 40 хв.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 р. продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладено на 05.01.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

В судове засідання, яке відбулось 05.01.2016 р. прибув директор Товариства та представник за довіреністю б/н від 10.07.2015 р. (а.с. 92), представником апелянта надано усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, представники доводи наведені в апеляційній скарзі підтримали, заперечили проти отримання ними повідомлення від 20.02.2015 р. № 2302-вих-461, просять рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Представник позивача в судове засідання - не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України. Представник позивача приймав участь у судових засіданнях 21.10.2015 р. та 25.11.2015 р., надавав усні пояснення по суті апеляційної скарги, проти викладеного в апеляційній скарзі заперечив з покликанням докази, які знаходяться на а.с. 16, 17 та 55, просив суд апеляційної інстанції залишити судове рішення місцевого суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника позивача, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року продовжено строк розгляду спору та розгляд справи було відкладено на 05.01.2016 р., про що сторін було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи під розписку (а.с. 103) та згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Однак, позивач повноважного представника в судове засідання не направив.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду від 25.11.2015 р. участь повноважних представників сторін судом обовязковою не визнавалася (а. с. 101-102).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 р. (п. 4 резолютивної частини ухвали) зобовязано позивача (Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради) подати: письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, однак вимог ухвали суду позивачем виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 914/2084/15 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представника позивача, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року у справі № 914/2084/15 (суддя Коссак С.М.) позов задоволено повністю (пункт 1-й резолютивної частини рішення). Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради обєкт оренди шляхом виселення, а саме: приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Генерала ОСОБА_3, 48, загальною площею 18,3м2 (пункт 2-й резолютивної частини рішення) та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 1218,00 грн. судового збору (пункт 3-ий резолютивної частини рішення)(а. с. 57, 58-65).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області апелянт/відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 р. у справі № 914/2084/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (що знаходиться за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтея» (що знаходиться за адресою: 80300, Львівська області, Жовківський район, м. Жовква, вул. Богдана Хмельницького, будинок 35А, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги (а. с. 74-78).

Апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення місцевого господарського прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Зокрема апелянт зазначає, що позивач не довів у встановленому законом порядку припинення дії терміну дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 1 ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України, оскільки, на думку апелянта, у справі відсутні належні докази відправлення позивачем повідомлення № 2302-вих-461 від 20.02.2015 р. про припинення дії договору, так як повідомлення № 2302-вих-461 від 20.02.2015 р., реєстр рекомендованих листів № 2 від 23.02.2015 р. та фіскальний чек № 23948575, які місцевий суд помилково визнав доказами належного повідомлення орендаря про припинення договірних відносин не є належними та допустимими доказами, так як суперечать Правилам поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р.

У звязку із вищенаведеним апелянт вважає, що у фіскальному чеку та реєстрі рекомендованих листів різний номер списку, а так як позивач не представив суду списку № 519 зазначеного у фіскальному чеку № 3422, останнє свідчить про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про припинення дії договору.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що позивачем при поданні позовної заяви до місцевого господарського суду не було належним чином направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, що свідчить про недотримання вимог ст. ст. 56 та 57 ГПК України, однак місцевий суд прийняв позовну заяву до розгляд та порушив провадження по даній справі, хоча на думку апелянта повинен був застосувати п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Також апелянт зазначає, що у звязку із не отриманням повідомлення про припинення спірного договору відповідач вважає, що договір оренди є пролонгованим та продовжує діяти, на підтвердження зазначених обставин подав довідки про відсутність заборгованості зі сплати орендної плати.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що апелянт/відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея» є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код 22406524, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Богдана Хмельницького, 35а (згідно листів Балансоутримувача обєкти оренди знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 48 (а.с. 33, 34, 37).

Позивач: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 25558625, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 79008, Львівська обл., м. Львів, пл. Галицька, буд. 15, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії АВ № 389558 (а. с. 18).

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим судом, що 28.01.2009 р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (Орендодавець за договором, Позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея» (Орендар за договором, Відповідач у справі) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г 6929 9 (надалі Договір)(а. с. 12-13).

Зазначений договір оренди нерухомого майна, укладено сторонами за договором у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками обох сторін за договором, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст. ст. 207, 208 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

За своїми основними та другорядними ознаками, зазначений правочин є договором найму (оренди). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічна норму містить ч. 1 ст. 283 ГК України, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до розділу 1 Договору, орендодавець на підставі наказу Управління комунальної власності від 05.11.2008р. № 774-0, договору оренди від 15.04.2005р. № б/н передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - обєкт оренди), що знаходиться на балансі Комунальної 5-ої міської клінічної лікарні (надалі балансоутримувач).

Обєктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки,48, загальною площею 18,3 м2.

Відповідно до п. 2.1. Договору обєкт оренди буде використовуватись орендарем для аптечного пункту.

Згідно п. 4.1. Договору, термін Договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 28.01.2009р. до 27.01.2012р.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Розділом 9 Договору визначено порядок повернення орендодавцю обєкта оренди.

Так, відповідно до пункту 9.1. договору повернення орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або його дострокового припинення чи розірвання.

Згідно пункту 9.2. Договору сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди.

Пунктами 9.3. 9.5. Договору встановлено, що об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом пятнадцяти днів з моменту настання однієї із подій, визначених у пункті 9.1. Договору. При передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Об'єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір починаючи з 28.01.2012 р. до 27.01.2015 р. між сторонами був пролонгований, так як доказів повідомлення про припинення Договору сторонами суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні, апелянтом зазначена обставина не заперечується.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, позивачем 23.02.2015 р. на виконання умов Договору на адресу відповідача було скеровано повідомлення від 20.02.2015 р. № 2302-вих-461 (а.с. 16) про припинення договірних стосунків у звязку із закінченням терміну дії договору оренди з 25.01.2015 р., з вимогою виконати умови Договору щодо повернення орендодавцю обєкта оренди (належним чином завірена копія повідомлення та докази її надіслання в матеріалах справи).

Дане повідомлення скеровано позивачем відповідачу 23.02.2015 р. рекомендованою кореспонденцією штриховий кодовий ідентифікатор: 489 (а.с. 55), що підтверджується реєстром від 23.02.2015 р. № 2 (а.с. 17) та фіскальним чеком (а. с. 17).

Щодо заперечень апелянта, що реєстр та фіскальний чек від 23.02.2015 р. № 2 (а.с. 17) не є належними доказами про відправлення повідомлення № 2302-вих-461 від 20.02.2015 р. про припинення дії договору оренди, в розумінні ст. 32 ГПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки на копії реєстру № 2 від 23.02.2015 р. Управління комунальної власності в Адміністративно-господарське управління Львівської міської ради вбачається, що даний реєстр скріплений поштовою відміткою (штампом) працівника поштового відділення.

Щодо фіскального чеку відтиск якого знаходиться на аркуші реєстру № 2 від 23.02.2015 р. відправлень рекомендованої кореспонденції, слід зазначити, що з фотокопії фіскального чеку вбачається, що одне відправлення згідно реєстру № 2 від 23.02.2015 р. за штрихкодовим ідентифікатором: 489, здійснено 23.02.2015 р. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Жовкла, 80300, вул. Б. Хмельницького, 35а, ОСОБА_4, згідно списку № 519, Адміністративно-господарським управлінням Львівської міської ради, згідно відтак колегія суддів вважає такі докази належними та допустимими.

Колегія суддів в даному випадку виходить з того, що у разі заперечення стороною факту одержання повідомлення про відмову від договору, припинення дії договору та повернення обєкта оренди орендодавцю, вона має подати господарському суду належні докази, які підлягають правовій оцінці, зокрема, з урахуванням Правил надання поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270.

Правилами надання послуг поштового звязку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (з наступними змінами і доповненнями), поштовим відправленням є реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення визначеною відправником.

Поштовий конверт, згідно вказаних Правил, це упаковка, виготовлена за встановленим стандартом і призначена для пересилання письмових повідомлень та іншого вкладення відповідно до цих Правил (п. 14 Правил). В свою чергу, поштове відправлення з оголошеною цінністю, це реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником.

Згідно зазначених Правил, приймання поштового відправлення, поштового переказу виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються до пересилання.

Реєстрованим поштовим відправленням є поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. Розрахунковий документ це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового звязку. Штриховий кодовий ідентифікатор штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень.

Отже реєстр № 2 від 23.02.2015 р. про відправлення 1 (одного) поштового конверта рекомендованою кореспонденцією 23.02.2015 р. за штриховим кодовим ідентифікатором: 489 та фіскальний чек № 3422 від 23.02.2015 р., підтверджують факт надання послуг поштового звязку щодо відправлення відповідної кореспонденції за адресою вказаною у реєстрі № 2 від 23.02.2015 р. Відповідно до п. 19 Правил, опис вкладення не є обовязковими для оформлення відправником.

Відсутність в матеріалах справи списку № 519, на який покликається апелянт, до якого входив перелік певної кількості реєстрів (у нашому випадку реєстр № 2 від 23.02.2015 р.), за якими відправлялася поштова кореспонденція за штриховим кодовим ідентифікатором: 489, не є доказом неотримання скаржником повідомлення позивача від 20.02.2015 р. № 2302-вих-461 (а.с. 16).

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.04.2008 р. № 01-08/208 «Про постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку» незмінною залишається правова позиція Вищого господарського суду України, згідно з якою: 2.1. Розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового звязку (касовий чек, поштова квитанція тощо), може вважатися доказом надсилання іншій стороні (сторонам) у справі копії позовної заяви, апеляційної або касаційної скарги тощо.

Як вбачається з матеріалів даної справи, за результатами пошуку виконаної операції (а.с. 55) щодо відправки по-пошті поштового конверту згідно реєстру № 2 від 23.02.2015 р. за штрихкодовим ідентифікатором: 489, здійснено 23.02.2015 р. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Жовкла, 80300, вул. Б. Хмельницького, 35а, ОСОБА_4, який було отримано 25.02.2015 р. представником скаржника о 15 год. 36 хв. за довіреністю, підтверджує факт надсилання позивачем та отримання відповідачем зазначеного повідомлення, в розумінні статей 33 та 34 ГПК України.

Крім того, апелянтом/відповідачем доказів протилежного не надано, у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами не спростовано.

Отже, повідомлення від 20.02.2015 р. № 2302-вих-461 про припинення договірних стосунків у звязку із закінченням терміну дії договору оренди з 25.01.2015 р. колегія суддів вважає належним доказом отримання, відтак слід вважати, що позивачем було дотримано вимоги п. 4.3. Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2015р. було проведено перевірку та обстеження обєкта нерухомого майна розташованого за адресою: м. Львів, вул. Генерала ОСОБА_3, 48, загальною площею 18,3м2, та складено Акт № 479п/15. Даною перевіркою встановлено, що станом на 09.04.215р. обєкт оренди використовується відповідачем для аптечного пункту (а. с. 14-15).

Листом № 2302-2562 від 10.08.2015р. позивачем відмовлено відповідачу на його заяву № 2-13675/АП від 17.07.215р. щодо продовження Договору (а. с. 54).

Відповідно до вищенаведеного вбачається, що станом на час подання позову до суду, доказів повернення апелянтом/відповідачем позивачу обєкта оренди за Договором оренди № Г-6929-9 не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно приписів частини 3 статті 283 ГК України, обєктом оренди, зокрема, можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Статтею 759 ЦК України, передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В даному випадку господарське зобовязання виникло між сторонами з господарського Договору оренди нерухомого майна (будівель, приміщень, споруд) № Г 6929 9 від 28.01.2009р.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини другої статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та частини четвертої статті 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приписами частини першої статті 764 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна зазначено, про те, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не містить вказівок на те, яким саме чином сторони повинні виявляти волю щодо припинення дії договору. Також відсутні норми, які б вимагали обовязкового доказування факту отримання іншою стороною будь-яких письмових повідомлень про припинення дії договору після закінчення його терміну дії. Однак в матеріалах справи є реєстр № 2 від 23.02.2015р. відправлень позивача з відміткою відділення поштового звязку від 23.02.2015р., штрихкодовий ідентифікатор: 489, з якого вбачається відправлення відповідачу повідомлення про припинення договору із зазначенням вих. № 2302-вих-461 повідомлення від 20.02.2015р. та адресата ОСОБА_4 «Алтея», що доводить факт позивача (Орендодавця за договором) про повідомлення відповідача (Орендаря за договором) про припинення дії договору оренди.

Також слід зазначити, що чинне законодавство України не ставить настання наслідків відмови орендодавця у продовженні договору оренди в залежність від дати отримання орендарем такої відмови, натомість встановлює обовязок орендодавця вчинити дії по такому повідомленню в межах місячного строку.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, позивачем у встановленому нормами статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та статті 764 ЦК України порядку надіслано відповідачу повідомлення про припинення дії договору, а тому укладений між сторонами у справі Договір оренди нерухомого майна (будівель, приміщень, споруд) № Г 6929 9 від 28.01.2009р. є припиненим з 27.01.2015р.

Доказів повернення відповідачем позивачу обєкта оренди за Договором станом на час розгляду справи суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 36178/15 від 28.08.2015р.)(а.с. 39-41) вказує, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні від 15.12.2009р. термін дії договорів оренди державного та комунального майна для субєктів малого підприємства, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до пяти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. А тому, враховуючи, що ОСОБА_4 Алтея є субєктом малого підприємства, термін дії Договору закінчився 28.01.2014р.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Оскільки зазначена норма надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Слід зазначити, що доказів звернення до суду чи орендодавця про продовження дії чи внесення будь яких змін договору не має, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638, ст. 654 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Отже, норма пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1759-VІ від 15.12.2009 надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років шляхом внесення до договору відповідних змін в частині визначення конкретного терміну, на який продовжується строк договору, у зв'язку з чим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону в будь-який час до припинення дії договору оренди (п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" №12 від 29.05.2013).

У звязку з цим, позиція апелянта/відповідача в цій частині є помилковою.

Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами частини першої статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно п.9.6 Договору у разі припинення або розірвання Договору орендар повинен повернути орендодавцеві обєкт оренди в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

З наявного в матеріалах справи Акту № 479п/15 від 09.04.2015 р. вбачається, що за результатами обстеження приміщення загальною площею 18,3 м2 по вул. Чупринки, 48, у м. Львові комісією було встановлено, що дане приміщення використовується ОСОБА_4 «Алтея» й надалі.

Отже, колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи місцевим господарським судом, докази повернення цього приміщення в матеріалах справи відсутні.

Згідно положень ст. 16 ЦК України з якими кореспондуються положення ст. 20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі.

Враховуючи той факт, що дія Договору оренди припинилася, обєкт оренди відповідачем не був повернений позивачу і станом на день розгляду справи судом, відповідач безпідставно продовжує користуватися орендованим приміщенням, а відтак місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги щодо повернення (шляхом виселення) обєкт оренди є обґрунтованими та відповідачем не спростованими, а тому підлягають до задоволення повністю.

Щодо тверджень апелянта/відповідача, щодо місцевим господарським судом безпідставно було прийнято позовну заяву до провадження з порушенням вимог ст. ст. 56, 57 ГПК України, оскільки позивачем не було додано належних доказів надсилання позовної заяви з додатками відповідачу, колегією суддів оцінюється критично, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що останній в порядку передбаченому статтею 22 ГПК України ознайомився з матеріалами справи (а.с. 19), що підтверджується особистим записом керівника Товариства на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 19), надав господарському суду відзив по суті позову (а.с. 39-43), докази згідно клопотання про долучення доказів (а.с. 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 42-43, 44), отримання копії позовної заяви директором ОСОБА_2, без додатків, останнім у судових засіданнях Львівського апеляційного господарського суду - не заперечувалося.

Інші доводи апелянта/відповідача викладені в апеляційній скарзі колегією суддів не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року у справі № 914/2084/15 залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 98, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року у справі № 914/2084/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кузь В.Л.

05.01.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 12.01.2016 р.