ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016р. Справа№ 914/3853/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області

(м. Львів)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (м. Львів)

про: стягнення неустойки в розмірі 8239,54 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від прокурора: Не зявився.

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 18-11-07795 від 02.12.2015 року.

ОСОБА_2 довіреність № 18-11-07796 від 02.12.2015 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів) до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (м. Львів) про стягнення неустойки в розмірі 8239,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.11.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 18.11.2015 року. Ухвалою суду від 18.11.2015 року розгляд справи відкладено до 25.11.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 25.11.2015 року розгляд справи відкладено до 03.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників прокурора та відповідача. Ухвалою суду від 03.12.2015 року розгляд справи відкладено до 08.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників прокурора та відповідача. Ухвалою суду від 08.12.2015 року розгляд справи відкладено до 21.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників прокурора та відповідача. Ухвалою суду від 21.12.2015 року розгляд справи відкладено до 04.01.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 04.01.2016 року розгляд справи відкладено до 11.01.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Прокурор вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 25.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 08.12.2015 року, від 21.12.2015 року, від 04.01.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 12 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 06.01.2016 року, а явка прокурора була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 25.11.2015 року, від 03.12.2015 року ,від 08.12.2015 року, від 21.12.2015 року, від 04.01.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

21.12.2015 року за вх. № 55423/15 позивач подав додаткові докази до матеріалів справи.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.11.2015 року, про відкладення від 18.11.2015 року, від 25.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 08.12.2015 року, від 21.12.2015 року, від 04.01.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 04.01.2016 р. про відкладення розгляду справи на 11.01.2016 р. є наявна в матеріалах справи копія Списку № 12 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 06.01.2016 року

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: 79053, Львівська обл., м. Львів, вул. В. Великого, 54.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 11.01.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, за результатами розгляду Прокуратурою Франківського району м. Львова листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.05.2015 р. встановлено, що 21.11.2011 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (на далі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого державного майна № 162 (надалі - Договір), а саме вбудованих нежитлових приміщень (№№ 28; 29; 47; 48) загальною площею 84,1 кв.м., які розташовані на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 54, яка перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Львівській області (надалі - Балансоутримувач).

Прокурор зазначає, що згідно акту приймання-передачі нерухомого державного майна № 162/2011 від 21.11.2011 р., позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування вищезазначене нерухоме державне майно.

Прокурор зазначає, що Договір укладено строком на 2 роки 634 дні, та діє з 21.11.2011 р. по 19.11.2014 р. включно.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.05.2014 р. у справі № 914/895/14 за позовом заступника прокурора м.Львова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» розірвано Договір оренди нерухомого державного майна № 162 від 21.11.2011 р., укладений між вказаними сторонами, та зобов'язано відповідача звільнити орендоване майно - вбудовані нежитлові приміщення № 48, загальною площею 24,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 54, та повернути його Службі автомобільних доріг у Львівській області. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Прокурор зазначає, що згідно з п. 10.9. Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу.

У відповідності до п. 10.10. Договору, майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів Орендарем скеровується Орендодавцю. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання повернення майна покладається на Орендаря.

Прокурор наголошує, що відповідно до п. 10.11. Договору, якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час користування майном за час прострочення.

Згідно акту державного виконавця від 31.07.2014 р., Боржник - ТзОВ «НДІ Україна» виселився з орендованих приміщень № 48, загальною площею 24,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі, та повернув його Службі автомобільних доріг у Львівській області.

У разі припинення договору найму, згідно з ст. 785 ЦК України, наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі порушення зобов'язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З урахуванням того, що відповідачем, у відповідності до вимог п. 10.9. Договору не повернуто орендоване майно протягом трьох днів з дня набрання законної сили вищевказаним рішенням господарського суду від 13.05.2014 р., позивачем нараховано неустойку в порядку ст. 785 ЦК України у розмірі 8239,54 грн. за період з 27.05.2014 р. по 31.07.2014 р., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати неустойки по Договору оренди від 21.11.2011 р. № 162, укладеного з ТзОВ «НДІ Україна», який проведений з урахуванням акту державного виконавця від 31.07.2014 р.

Згідно зі ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

На момент розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно з Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 678 від 15.05.2012 р. (далі - Положення), Регіональне відділення ФДМУ утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

На органи прокуратури, відповідно до ст. 121 Конституції України, покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до господарського суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. та ч. 2 ст. 2 ГПК України.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015 р. розділ XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. доповнено п. 11, яким передбачено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Водночас, згідно рішення Конституційного суду України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Пунктом 4 мотивувальної та п. 1 ч. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. передбачено, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор або його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів господарювання, яку закріплено в законах та інших нормативно-правових актах. Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. В даному випадку несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення орендованого майна, згідно укладеного Договору, призвело до заподіяння шкоди економічним інтересам держави.

Прокуратурою Франківського району м. Львова встановлено, що відповідно до п.5.3. Положення, Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом, здійснює контроль за використанням орендованого нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності, та за виконанням умов договорів оренди.

Водночас, незважаючи на факт існування нарахованої неустойки, яка становить 8239,54 грн., відповідний позов позивачем не пред'явлено, що, у свою чергу, свідчить про неналежне здійснення ним захисту інтересів держави в особі Фонду державного майна України.

Таким чином, підставою для представництва інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області шляхом подання позову є несвоєчасне виконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого державного майна, що веде до заподіяння шкоди інтересам держави, при неналежному здійсненні уповноваженим територіальним органом виконавчої влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту цих інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, за результатами розгляду Прокуратурою Франківського району м. Львова листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 20.05.2015 р. встановлено, що 21.11.2011 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (на далі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого державного майна № 162 (надалі - Договір), а саме вбудованих нежитлових приміщень (№№ 28; 29; 47; 48) загальною площею 84,1 кв.м., які розташовані на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 54, яка перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Львівській області (надалі - Балансоутримувач).

Згідно акту приймання-передачі нерухомого державного майна № 162/2011 від 21.11.2011 р., позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування вищезазначене нерухоме державне майно.

Відповідно до п. 10.7 Договору, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; дострокового за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства Орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством.

Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, та діє з 21.11.2011 р. по 19.11.2014 р. включно.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.05.2014 р. у справі № 914/895/14 за позовом заступника прокурора м.Львова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» розірвано Договір оренди нерухомого державного майна № 162 від 21.11.2011 р., укладений між вказаними сторонами, та зобов'язано відповідача звільнити орендоване майно - вбудовані нежитлові приміщення № 48, загальною площею 24,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 54, та повернути його Службі автомобільних доріг у Львівській області. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з п. 10.9. Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу.

У відповідності до п. 10.10. Договору, майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів Орендарем скеровується Орендодавцю. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання повернення майна покладається на Орендаря.

Відповідно до п. 10.11. Договору, якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час користування майном за час прострочення.

Згідно акту державного виконавця від 31.07.2014 р., Боржник - ТзОВ «НДІ Україна» виселився з орендованих приміщень № 48, загальною площею 24,7 кв.м., які розміщені на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі, та повернув його Службі автомобільних доріг у Львівській області.

У разі припинення договору найму, згідно з ст. 785 ЦК України, наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З урахуванням того, що відповідачем, у відповідності до вимог п. 10.9. Договору, не повернуто орендоване майно протягом трьох днів з дня набрання законної сили вищевказаним рішенням господарського суду від 13.05.2014 р., позивачем нараховано неустойку в порядку ст. 785 ЦК України у розмірі 8239,54 грн. за період з 27.05.2014 р. по 31.07.2014 р., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати неустойки по Договору оренди від 21.11.2011 р. № 162, укладеного з ТзОВ «НДІ Україна», який проведений з урахуванням акту державного виконавця від 31.07.2014 р.

Згідно зі ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що прокурором та позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував, не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» про стягнення неустойки в розмірі 8239,54 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1218,00 грн., та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно із Законом України «Про судовий збір» зі змінами, внесеними Законом України № 484-/ПІ від 22.05.2015, які набули чинності з 01.09.2015 р., органи прокуратури при зверненні до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, сплачують судовий збір на загальних підставах.

Водночас, згідно довідки № 18/1029 від 22.10.2015 р., кошторисом на 2015 рік прокуратури Львівської області не передбачено видатки на сплату судового збору при реалізації представницьких повноважень органами прокуратури.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Разом із позовною заявою, прокурором було подано заяву про відстрочення сплати судового збору до моменту винесення рішення, яка була задоволена судом.

Оскільки суд відстрочив прокурору сплату судового збору до прийняття рішіння у справі, а позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір підлягає до стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідача.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (79053, Львівська обл., м. Львів, вул. В. Великого, 54, ) на користь Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів вул. Січових Стрільців, 3, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) заборгованість в розмірі 8239 (вісім тисяч двісті тридцять девять) грн. 54 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НДІ Україна» (79053, Львівська обл., м. Львів, вул. В. Великого, 54, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.01.2016 року.