ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 925/1878/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 керівник,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фермерського господарства Бірюк, смт. Драбів, Черкаської

області

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області,

м. Черкаси

про внесення змін до договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося фермерське господарство Бірюк до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання внесеними зміни в умови договору оренди землі від 29 серпня 2005 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27 листопада 2015 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12 січня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 12 січня 2016 року та зазначав, що підстав для внесення змін до договору оренди землі про його поновлення на новий строк немає, оскільки строк дії вказаного правочину закінчився 13 лютого 2011 року, а додаткову угоду від 17 лютого 2012 року до договору оренди землі не було зареєстровано у Державному реєстрі земель.

В звязку з чим, відповідач стверджував, що у своїх позовних вимогах позивач просить суд визнати внесеними зміни в умови договору оренди землі, який фактично припинив свою дію ще у 2011 році, а спосіб захисту своїх прав в даному випадку обрано позивачем невірно.

В судовому засіданні, яке відбулося 12 січня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1878/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 29 серпня 2005 року між Драбівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та фермерським господарством Бірюк (орендар) було укладено договір оренди землі.

Згідно умов п.п. 1, 2 вищевказаного договору орендодавець (відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 26 серпня 2005 року №231) зобовязався надати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку площею 102,7 га для, яка знаходиться в адмінмежах Митлашівської сільської ради.

Договір оренди укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору).

Договір зареєстрований у Драбівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 лютого 2006 року за №04.06.781.00241.

Згідно ч. 2 ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Згідно ст. 20 Закону України Про оренду землі (в редакції чинній на момент укладення договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Таким чином договір оренди землі від 29 серпня 2005 року було укладено до 13 лютого 2011 року.

28 вересня 2006 року сторони уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 29 серпня 2005 року якою було викладено п. 2 в новій редакції, а саме: Загальна площа земельної ділянки, яка передається в оренду становить 98,0298 га, в тому числі ріллі 96,4784 га, польових шляхів 1,5514 га (починаючи з 01 січня 2006 року).

Проте, доказів того, що додаткову угоду до договору оренди землі було зареєстровано в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

У звязку з закінченням строку дії договору 16 лютого 2012 року Драбівською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження за №26/01-02-1 Про поновлення договору оренди землі, укладеного між Драбівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством Бірюк, та внесення змін до розпорядження райдержадміністрації від 26 серпня 2005 року №231 яким було поновлено договір оренди землі, укладений між Драбівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством Бірюк щодо оренди земельних ділянок із земель державної власності, які знаходиться в адміністративних межах Митлашівської сільської ради Драбівського району, загальною площею 98,0298 га, з них ріллі 96,4748 га, польових шляхів 1,5514 га, терміном до 31 грудня 2016 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 4 вказаного розпорядження доручено відділу Держкомзему у Драбівському районі провести реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі.

На підставі вищевказаного розпорядження, сторонами договору оренди землі було укладено додаткову угоду від 17 лютого 2012 року (а.с.19), згідно умов якої відповідачу передавалася в оренду земельна ділянка площею 98,0298 га, у тому числі: ріллі - 96,4748 га, польових шляхів - 1,5514 га строком до 31 грудня 2016 року.

Тобто станом на момент звернення позивача до суду між орендодавцем та орендарем укладено угоду, умовами якої передбачено право оренди позивачем землі до 31 грудня 2016 року.

Водночас слід зазначити, що дану додаткову угоду від 17 лютого 2012 року також не було зареєстровано у визначеному законодавством порядку.

Як зазначав позивач у своєму позові, після виготовлення технічної документації та уточнюючих розрахунків площі орендованої ним земельної ділянки, площа ділянки становить 95,7575 га.

21 серпня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_3 України у Черкаській області з клопотання про внесення змін до договору оренди землі від 29 серпня 2005 року, в якому просив ОСОБА_3 внести відповідні зміни до умов договору, а саме: розмір орендованої земельної ділянки складає 95,7575 га, договір укладено терміном до 22 серпня 2022 року.

У вересні 2015 року відповідне клопотання позивача було отримано ОСОБА_3 України у Черкаській області, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29).

Однак відповіді на клопотання позивача ОСОБА_3 надано не було.

В абзаці 2 п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин вказано, що частиною 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

При цьому судом враховано, що відповідні правовідносини (з приводу переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк) виникли між сторонами до внесення змін Законом України Про регулювання містобудівної діяльності (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України Про оренду землі, а чинна на той час редакція зазначеної статті Закону України Про оренду землі не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідне розпорядження про поновлення договору оренди землі, як вже вказувалося вище було прийнято 16 лютого 2012 року.

Проте в даному випадку позивач запропонував ОСОБА_3 України у Черкаській області продовжити строк дії договору до 22 серпня 2022 року (а.с.27), всупереч тому, що первинний договір оренди землі від 29 серпня 2005 року укладався на 5 років, а розпорядженням від 16 лютого 2012 року договір оренди було поновлено до 31 грудня 2016 року.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

За таких обставин, вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Відокремлення встановлення фактів та визнання обставин від спору, де ці факти та обставини є доказом вимог чи заперечень у цьому спорі, суперечить основним засадам господарського процесу та його формам, визначеним ст. 41 ГПК України.

Статтею 12 ГПК України визначено перелік спорів, підвідомчих господарським судам України.

Позовна вимога про визнання внесеними зміни в умови договору оренди землі є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14 січня 2002 року у справі за позовом акціонерного товариства Сантехмонтаж-60 до малого приватного підприємства Фірма Барвінок, акціонерного товариства Компанія Капітал та акціонерного товариства Барвінок про визнання неукладеним договору купівлі-продажу і визнання недійсними договорів.

За змістом ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Крім того, відповідно до частин 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк зарахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 84 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Водночас в прохальній частині позовної заяви позивач взагалі не навів спірних умов (проекту договору), які повинні бути внесені судом до договору оренди землі від 29 серпня 2005 року.

Таким чином, вимога позивача про визнання внесеними зміни до умов договору оренди землі від 29 серпня 2005 року, є вимогою про визнання факту, що суперечить вимогам ст. 12 ГПК України, не відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим ст. 16 ЦК України, ст.20 ГК України, ст. 152 ЗК України.

В пункті 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 14 січня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович