КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа№ 910/18847/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдай Т.В. - представник, дов. № 166 від 25.12.2015;

від відповідача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015

у справі № 910/18847/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про виселення з орендованого майна

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 у справі № 910/18847/15 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 30.11.2015.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015, у зв'язку з перебуванням судді Рябухи В.І. на лікарняному, склад колегії суддів змінено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження у складі колегії суддів - Ропій Л.М. - головуюча, судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.12.2015.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015, у зв'язку з виходом судді Рябухи В.І. з лікарняного, склад колегії суддів змінено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження у складі колегії суддів - Ропій Л.М. - головуюча, судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 та від 23.12.2015 розгляд апеляційної скарги відкладався на 23.12.2015 та 11.01.2016, відповідно.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/18847/15 позов задоволено повністю; розірвано договір оренди від 25.12.2007 № 166-Упр(ДВ)-07, укладений між позивачем та відповідачем; виселено відповідача з нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) відповідача, згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м.; зобов'язано відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск), що належать відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3 654,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивоване тим, що суд не приймає доводи відповідача щодо того, що позивач безпідставно застосував орендну ставку у розмірі 50% протягом всього терміну користування відповідачем нерухомим майном на станції метро "Святошин", оскільки за умовами п. 3.11 договору оренди орендар має право звернутися до Київради з клопотанням щодо відповідного зменшення орендної плати, в той час, як відповідачем не надано ані доказів звернення до Київради з відповідним клопотанням, ані доказів розгляду такого клопотання органом місцевого самоврядування; систематичне порушення відповідачем зобов'язання вносити плату за користування нерухомим майном не дозволяє позивачу отримати очікуване при укладенні договору та встановлює істотність порушення відповідачем умов договору; суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо розірвання договору оренди від 25.12.2007 № 166-Упр(ДВ)-07, укладеного між позивачем та відповідачем; беручи до уваги, що з розірванням договору оренди відповідач втрачає статус орендаря, вимога позивача про виселення відповідача з нерухомого майна - частини вестибюлю (переходу), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) відповідача, згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м, є обґрунтованою; як наслідок, вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск), що належить відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м, також підлягає задоволенню; відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання ним умов договору оренди.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/18847/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом необґрунтовано зроблено висновок, що умови договору від 25.12.2007 № 166-Упр(ДВ)-07 є діючими, відповідно, необґрунтовано застосовані умови цього договору щодо розірвання договору, виселення відповідача та демонтажу його споруди; всупереч вимогам ЦК України, ГК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" судом безпідставно прийнято рішення про розірвання, виселення, демонтаж, з посиланням на договір, строк дії якого закінчився ще 31.03.2012, відповідно до п. 9.3 договору оренди після закінчення дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради, проте, суд наявності рішення Київради про продовження терміну дії договору оренди не встановлював; суд не звернув уваги, що вимоги позивача демонтувати тимчасові конструкції, не кореспондуються з правами господарського суду при прийнятті рішення, передбаченими ст.ст. 83, 84 ГПК України, таким чином, суд необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог.

Скаржник вказує на те, що судом не прийнято до уваги доводи відповідача про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем по орендній платі, що призвело до необґрунтованого висновку про несплату відповідачем орендних платежів; відповідач вважає, що позивач безпідставно застосував орендну ставку у розмірі 50% протягом всього терміну користування відповідачем нерухомим майном на станції метро "Святошин"; згідно із договором оренди від 25.12.2007 об'єктом оренди є окреме індивідуально визначене майно, згідно з таблицею 2 п. 16 рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, орендна плата орендаря повинна вираховуватися за орендною ставкою 9%, а згідно із таблицею 2 п. 15 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, орендна плата орендаря повинна вираховуватися за орендною ставкою 10%, що значно менша ніж орендна ставка у розмірі 50%, яка зазначена у договорі оренди від 25.12.2007 та яка була безпідставно застосована судом; судом не взято до уваги доводи відповідача про наявну переплату і, відповідно, про відсутність заборгованості по платежах за період квітень-червень 2015р.).

Скаржник зазначає, що з огляду на те, що термін дії зазначеного договору оренди закінчився ще 31.03.2012 і позивачем не надано до суду ані рішення Київради, ані додаткової угоди про продовження дії цього договору, суд безпідставно відхилив доводи відповідача про застосування орендодавцем іншої орендної ставки (9% і 10%) у період, коли умови договору щодо орендної ставки 50% вже не діяли, тобто після 31.03.2012.

На думку скаржника, в порушення ч. 1 ст. 84 ГПК України, судове рішення не містить інформації про заявлене відповідачем клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог; з огляду на те, що судом без відповідного обґрунтування відмовлено відповідачу у задоволенні його клопотань про залучення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища, Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якості третіх осіб, про призначення судової будівельної експертизи для вирішення питань, які вимагають спеціальних знань, відхилення інших доводів відповідача, оскаржуване рішення прийняте з порушенням ст. 4-2 ГПК України; судом не розглянуто та не надано відповідної оцінки доводам відповідача про перешкоди, які створював позивач у користуванні орендованим майном, а саме, залишено поза увагою той факт, що, починаючи з квітня 2015р., позивач навмисно відімкнув електропостачання до кіоску відповідача, умисно штучно створивши умови, за яких відповідач позбавлений взагалі можливості здійснювати будь-яку діяльність.

Також скаржник зазначає, що як вбачається з листа Департаменту комунальної власності міста Києва від 21.07.2015 № 062/07/20-8167, відповідачу було погоджено продовження терміну дії договору оренди по станції метро "Святошин".

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що внаслідок того, що відповідачем за період квітень-травень не сплачувались орендні платежі за договором, за даними бухгалтерського обліку позивача, виникла заборгованість по орендній платі в сумі 17 501,41 грн.; позивачем було направлено до відповідача претензію від 26.05.2015 № 436/НДД щодо сплати заборгованості за договором оренди від 25.12.2007 в сумі 18 376,05 грн. (з штрафними санкціями), на яку відповідачем не надано відповіді; за даними бухгалтерського обліку позивача, за відповідачем існує заборгованість по сплаті орендних платежів за договором протягом трьох місяців підряд, а саме: квітень, травень, червень 2015р. у розмірі 27 029,72 грн., тобто відповідачем було прострочено зобов'язання зі сплати орендної плати більш ніж за три місяці з дня закінчення строку поточного платежу, що є підставою для дострокового розірвання договору оренди від 25.12.2007.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач повідомив, що на підставі наказу № 98 від 23.04.2003 Головного управління комунальної власності м. Києва за позивачем на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі, підземний перехід станції метро "Святошин", а пунктом 5.2 Статуту позивача передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання; предметом діяльності позивача, відповідно до п. 3.2 Статуту позивача, є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам, отже, позивач є належним позивачем у даній справі.

14.12.2015 та 23.12.2015 позивачем подано копії документів на спростування доводів апеляційної скарги, які не були наведені скаржником у суді першої інстанції та документи відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 910/18847/15.

25.11.2015 та 09.12.2015 відповідачем через відділ документального забезпечення суду подані письмові додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких відповідач зазначає, що суд першої інстанції не перевіряв право позивача на спірне майно та не встановив, що позивач не має фактичного та юридичного відношення до нерухомого майна, з якого просить виселити відповідача; позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів порушення відповідачем його прав, як орендодавця; суд першої інстанції не дав оцінку обставинам, за яких відповідач був звільнений від сплати орендної плати, у зв'язку із діями позивача по відключенню тимчасових споруд (кіосків) відповідача від електроживлення на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України; відповідач листом від 09.07.2015 звернувся до позивача про зменшення розміру орендної плати, у зв'язку із позбавленням орендаря можливості користуватися орендованим майном, для здійснення господарської діяльності, проте, такі вимоги відповідача позивач залишив без задоволення; відповідач був позбавлений можливості самостійно відновити електропостачання, оскільки відповідач не є ані споживачем, ані субспоживачем за договором постачання електричної енергії, а також не є власником електромереж, таким чином, відповідач наголошує на тому, що припинення постачання електричної енергії сталось не з його вини, відповідно, у розумінні вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України, починаючи з квітня 2015р., відповідач звільняється від орендної плати за період, коли орендоване майно не може бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

До письмових додаткових пояснень, поданих апеляційному господарському суду 09.12.2015, скаржником додано копію листа від 09.07.2015 № 01-16-285, адресованого позивачу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Скаржником не надано обґрунтування неможливості подання копії зазначеного листа від 09.07.2015 № 01-16-285 суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, тому колегією суддів не приймається згаданий документ, як додатковий доказ у процесі перегляду справи в апеляційній інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу із додатковими поясненнями, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про розірвання договору оренди від 25.12.2007 № 166-Упр(ДВ)-07, укладеного між позивачем та відповідачем; виселення відповідача з нерухомого майна - частини вестибюлю (переходу), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) відповідача, згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м; демонтування тимчасових огороджуючих конструкцій (кіоску), що належать відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро "Святошин", загальною площею 7,70 кв.м; стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.12.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди № 166-Упр(ДВ)-07, відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 2.2 якого позивач, за договором орендодавець, на підставі рішення Київради від 21.12.2006 № 526/583-1 передає, а відповідач, за договором орендар, приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) відповідача, за адресою: станція метро "Святошин", для торгівлі непродовольчими товарами (п. 1.1); об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) відповідача, загальною площею 7,70 кв.м, згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору (п. 2.1); вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим 01.08.2007 звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 28.02.2007 становить 62 768,00 грн. (п. 2.2).

Згідно із п.п. 3.2, 3.3, 3.6 договору від 25.12.2007 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п.3.2); розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.3); орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності відповідача щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок позивача (п. 3.6).

Відповідно до п. 3.5 договору від 25.12.2007, в редакції додаткової угоди № 638 від 01.06.2009, всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20% з розрахунку на червень 2009р. складає 3 792,37 грн. (орендна плата з врахуванням індексів інфляції по травень 2009р.)+123,71 грн.+ПДВ 20%=4 699,29 грн. за місяць.

Пунктом 9.1 договору від 25.12.2007, в редакції додаткової угоди № 197 від 28.09.2011, сторони погодили, що цей договір діє до 31.03.2012 включно.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон № 2269) встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було пролонговано строк дії договору від 25.12.2007 шляхом укладення додаткових угод.

Так, додатковою угодою № 372 від 31.12.2008 сторони погодили умову продовжити термін дії договору від 25.12.2007 до отримання відповідного рішення Київської міської ради, але не довше, ніж до 31.03.2009, а пунктом 3 додаткової угоди № 197 від 28.09.2011 сторони домовились про те, що договір від 25.12.2007 діє до 31.03.2012, включно.

Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача та позивача щодо продовження строку дії договору оренди, зазначений договір є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На виконання умов договору від 25.12.2007 позивач передав, а відповідач прийняв частину переходу станції метро "Святошин", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском), загальною площею 7,70 кв.м.

Про зазначене сторонами 25.12.2007 складено акт прийому-передачі майна в оренду, який є додатком № 1 до договору № 166-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007.

Відповідач зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі; при несплаті відповідачем орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку поточного платежу позивач порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення відповідача (п.п. 4.2, 5.2 договору від 25.12.2007).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

26.05.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією № 436-НДД, у якій повідомив відповідача про наявність заборгованості у розмірі 18 376,05 грн. та вимагав терміново перерахувати на рахунок позивача суму заборгованості з урахуванням штрафних санкцій в сумі 18 376,05 грн.

Відповіді на претензію відповідачем не надано.

Як зазначає позивач у позовній заяві, за відповідачем існує заборгованість по сплаті орендних платежів за договором протягом трьох місяців підряд, а саме: квітень, травень, червень 2015р. у розмірі 27 029,72 грн.

Згідно із наданим позивачем до матеріалів справи розрахунком (а.с. 29) заборгованість по несплаті орендних платежів за квітень, травень, червень 2015р., станом на 13.07.2015, складає 27 029,72 грн., тобто заборгованість мала місце протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 6.7 договору від 25.12.2007 при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін, за рішенням суду.

У п. 9.5 договору від 25.12.2007 встановлено, що договір припиняється, зокрема, в разі невиконання істотних умов договору або порушення його.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 5.2 договору від 25.12.2007 сторони погодили умову про те, що при несплаті відповідачем орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку поточного платежу позивач порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення відповідача.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку; наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів (п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Враховуючи викладене та з огляду на те, що із матеріалів справи вбачається невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати за договором від 25.12.2007 протягом трьох місяців підряд, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про розірвання договору від 25.12.2007 № 166-Упр(ДВ)-07.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 2269 у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди; якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно із п. 4.14 договору від 25.12.2007 відповідач після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10-ти календарних днів передати майно по акту приймання-передачі позивачу.

Пунктом 7.5 договору від 25.12.2007 сторони погодили, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні відповідач зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди позивачу у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Доказів повернення відповідачем позивачу об'єкту оренди за актом приймання-передачі до матеріалів справи не надано.

Згідно із ст.ст. 2, 3 Закону № 2269 орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи те, що договірні відносини сторін припинились, у зв'язку із розірванням договору оренди від 25.12.2007, і відповідач втратив статус орендаря, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, в частині виселення відповідача з об'єкту оренди.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд зазначає, що умовами договору від 25.12.2007 із додатковими угодами, а саме п. 3.5, чітко визначено розмір орендної плати, крім того, згідно із п. 3.11 договору від 25.12.2007 відповідач має право звернутись до Київради з клопотанням щодо відповідного зменшення орендної плати, якщо з незалежних від нього обставин змінились умови, передбачені цим договором, або істотно погіршився стан об'єкта оренди не з вини відповідача.

В матеріалах справи відсутні докази такого звернення відповідача до Київради та погодження сторонами відповідних змін до договору від 25.12.2007 про зменшення розміру орендної плати.

Наявність погодження продовження терміну дії договору оренди із Департаментом комунальної власності міста Києва не позбавляє орендодавця права на застосування відповідних заходів до орендаря, встановлених нормами чинного законодавства.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, позивачем до матеріалів справи надано копії наказу Головного управління комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації від 23.04.2003 № 98 "Про закріплення основних засобів" та додатку № 2 до згаданого наказу, відповідно до яких станція "Святошин" із вестибюлями 1, 2 і підземним переходом закріплені за позивачем на праві повного господарського відання.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, наданих суду апеляційної інстанції 09.12.2015, скаржник зазначає, що припинення постачання електричної енергії сталося не з його вини, відповідно, у розумінні вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач, починаючи з квітня 2015р., звільняється від орендної плати за період, коли орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає; також у цьому письмовому пояснення скаржник зазначає про право на зменшення розміру орендної плати відповідно до ч. 2 ст. 286 ГК України.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, у суді першої інстанції відповідачем не була заявлена ані вимога про звільнення від орендної плати за квітень, травень, червень 2015р. на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, у зв'язку із неможливістю використовувати орендоване майно через обставини, за які відповідач не відповідає, ані вимога про зменшення розміру орендної плати, тому, відповідно, судом першої інстанції не були розглянуті докази, підтверджуючі дійсне існування обставин, які є підставою для застосування зазначених норм ст. 762 ЦК України та ст. 286 ГК України, які мав би надати відповідач суду першої інстанції, керуючись ст. 33 ГПК України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, вимоги скаржника про застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та ч. 2 ст. 286 ГК України не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції у справі № 910/18847/15.

Оскільки, як вже зазначалось умовами пункту 8.5.6 договору від 25.12.2007 передбачено обов'язок відповідача, у разі припинення дії цього договору, звільнити орендовану частину приміщення вестибюлю (переходу) станції метро "Святошин" в термін, визначений п. 4.14 цього договору від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій, то відсутні підстави для твердження про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем зобов'язання за договором від 25.12.2007, а Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища та Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є сторонами за договором від 25.12.2007, то відсутні підстави для висновку про наявність підстав, встановлених статтею 27 ГПК України для залучення їх до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Також із матеріалів справи не вбачається наявності підстав, встановлених статтею 41 ГПК України для призначення судової експертизи.

Посилання відповідача на те, що спірне майно не перебуває у віданні позивача, спростовується наявними матеріалами справи. Пунктом 2.4 договору від 25.12.2007 визначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача, крім того, договір від 25.12.2007 в цій частині не оскаржувався, судовий спір між сторонами з цього приводу відсутній.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права господарським судом першої інстанції.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/18847/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Справу № 910/18847/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 16.01.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха