КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 910/19253/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Данилік Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 14102-7578/4016 від 29.10.2015 року Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року

у справі №910/19253/15 (суддя - Комарова О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія»

про стягнення 33 600,84 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія»

до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

про стягнення 12 903,31 грн

за участю представників сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Левченко О.В., довіреність №223-4016 від 22.04.2011 року,

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Коновалов А.В., директор наказ №1-К від 24.07.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (відповідач за первісним позовом ) про стягнення з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог 33 600,84 грн, з яких 29 888,04 грн пені та 3 712,80 грн штрафу (а.с. 5-7, 115-116).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з поставки товару згідно Специфікації №2/1500822 від 11.02.2015 року, а тому Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» на підставі умов договору поставки №1500352 від 26.01.2015 року та ст. 526, 610, 611 ЦК України, ст. 174, 193 ГК України просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» штраф та пеню за не поставлений товар.

До початку розгляду справи по суті, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення 12 903, 31 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, прострочив оплату товару, поставленого по двом специфікаціям №3/1501017 від 24.02.2015 року та №5/1502520 від 15.05.2015 року, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» здійснило нарахування 844,07 грн - 3% річних та 12 059,24 грн пені за весь період прострочки оплати товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в задоволенні первісних позовних вимог відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» пеню в сумі 10 528, 90 грн, 3% річних в сумі 604, 50 грн. та судовий збір в сумі 1576, 39 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовлено (а.с. 182-194).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до п. 3.3., 3.1. договору поставки №1500352 від 26.01.2015 року строк поставки товару у відповідача не настав, що відповідно свідчить про відсутність прострочення з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» з поставки товару і виключає можливість нарахування і стягнення штрафних санкцій, які передбачені договором за порушення строків поставки товару. В частині задоволення зустрічних позовних вимог Господарський суд міста Києва дійшов висновку про доведеність прострочення Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» виконання зобов'язання з оплати отриманого товару, що є підставою для застосування до відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій, однак, враховуючи невірно визначений позивачем за зустрічним позовом строк прострочення, місцевий господарський суд здійснив власний перерахунок пені та 3% річних та задовольнив позов частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (відповідач за зустрічним), Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» подав апеляційну скаргу №14102-7578/4016 від 29.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі №910/192583/15 стосовно відмови в задоволенні первісних позовних вимог повністю та стосовно задоволення частково зустрічного позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі №910/19253/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 14.12.2015 року.

14.12.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшов відзив б/н від 08.12.2015 року (вх. №09-11/23303/5) на апеляційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» зазначає про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року, не погоджується з доводами апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 14.12.2015 року Київським апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 18.01.2016 року.

У судовому засіданні 18.01.2016 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі №910/192583/15 в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити в цій частині первісний позов повністю та відмовити в частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія».

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 18.01.2016 року заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

26 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (покупець за договором, позивач (відповідач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (постачальник, відповідач (позивач за зустрічним позовом) було укладено договір поставки №1500352 (а.с. 9-19), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт вказується в специфікації (додатку) до договору, які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору, детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікації (додатку) до договору.

Як передбачено п. 3.1. договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього договору.

Положеннями п. 3.2., 3.3. договору визначено, що постачальник зобов'язується поставити товар покупцеві у строки, визначені пунктом 3.3. договору, а саме поставка товару здійснюється постачальником згідно з п. 3.1 даного договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку) до цього договору. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін.

Разом із товаром, але не пізніше дати поставки, постачальник зобов'язаний надати покупцю оригінали документів, оформлених на державній мові та у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.95 р.: рахунок-фактура, (оригінал державною мовою); видаткова накладна на відпуск Товару (оригінал державною мовою); податкова накладна в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; товарно-транспортну накладну (у випадку поставки товару вантажним автотранспортом), товарно-транспортна накладна/оригінал), за умови поставки вантажним автотранспортом постачальника (п. 3.4. договору).

Пунктами 4.1., 4.2., 4.6., 4.7. договору визначено, що загальна вартість товару за цим договором складає суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до даного договору. Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікації (додатку) до договору. Порядок оплати і форма розрахунків вказуються сторонами в специфікаціях (додатках) до даного договору. У разі, якщо сторони, у порядку, зазначеному в п. 4.6 договору, встановили термін оплати - після моменту поставки, покупець проводить оплату за товар після надання постачальником документів, зазначених у п. 3.4 і п. 9.2 договору. При простроченні терміну надання документів, зазначених у п.п. 3.4, 9.2 договору, термін оплати збільшується на термін прострочення надання документів; у разі неможливості надання зазначених документів одночасно з товаром, вони повинні бути передані покупцеві не пізніше 3 днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 9.1. договору, разом із товаром постачальник зобов'язаний надати покупцю оригінали документів (рахунок, накладну на відпустку товару, товарно-транспортну накладну, акт виконаних робіт, акт прийому-передачі товару, залізничні накладні тощо), оформлені державною мовою і відповідно до вимог п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88 із змінами і доповненнями.

В п. 13.1. договору сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31 грудня 2015 року, але не раніше повного виконання зобов'язань обома сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за первісним позовом, Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» та відповідачем за первісним позовом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія», було оформлено специфікацію №2/1500822 від 11.02.2015 року (а.с. 21) щодо поставки у першому кварталі 2015 року товарів: «Краги шкіряні (спілкові)» у кількості 1326 пар загальною вартістю 37 128,00 грн з урахуванням ПДВ. Дана специфікація підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена печатками позивача та відповідача.

В подальшому, як стверджує позивач, він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» з листом (заявкою) №2006-4014 від 18.02.2015 року на поставку краг шкіряних (спілкові), виробник Китай, в кількості 1326 пар, термін поставки товару - 1 квартал 2015 року (а.с. 22).

У зв'язку з тим, що відповідач взятих на себе зобов'язань щодо поставки товару за специфікацією №2/1500822 від 11.02.2015 року не виконав, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» на підставі п. 11.2. звернулось з позовною вимогою про стягнення 29 888,04 грн пені та штрафу в сумі 3712,80 грн.

У своїх письмових поясненнях наданих суду, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія», заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» не оформило відповідно до п. 3.3. договору заявку на поставку товару за специфікацією №2/1500822, а відтак у нього не виникло зобов'язання на поставку товару. Однак, з такими твердженнями колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, за яким в силу вимог ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до загальних положень про договір поставки, пунктів 1.1., 3.1. 4.2., 4.5. договору товар (його марка, вид, асортимент, найменування, кількість), строк і спосіб його поставки визначаються у специфікації до договору. Підписавши специфікацію №2/1500822 від 11.02.2015 року, в якій сторони чітко обумовили характеристики товару, його кількість, вартість та строк поставки, у відповідача, як постачальника за договором, виник обов'язок поставити зазначений товар у строк, який був обумовлений у специфікації.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» на відсутність заявки щодо поставки зазначеного товару, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ні договором, ні чинним законодавством не обумовлено порядок подання такої заявки продавцю та погодження її продавцем. При цьому, суд бере до уваги, що в матеріалах справи міститься копія листа Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» №2006-4014 від 18.02.2015 року з вимогою про поставку товару за специфікацією №2/1500822 від 11.02.2015 року, а сам відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія», своїм листом від 04.08.2015 року (а.с. 151-152) визнав підписання, оформлення та отримання ним як специфікації №2/1500822 від 11.02.2015 року на поставку товару, так і заявки на поставку «Краги шкіряні (спілкові)» у кількості 1326 пар загальною вартістю 37 128,00 грн, однак, як стверджує відповідач, у зв'язку із зміною ціни на вказаний товар та іншими обставинами дана поставка не відбулась. Пізніше сторонами були змінені умови поставки даного товару шляхом підписання специфікації №5, за якою відповідач поставив позивачу товар в тому числі в краги шкіряні (спілкові), але вже за іншою ціною, що також підтвердив директор відповідача у судових засіданнях. Тобто, вищенаведені документи та пояснення директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» свідчать про його обізнаність, узгодження та отримання як специфікації №2/1500822 від 11.02.2015 року на поставку товару, так і заявки позивача на таку поставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача за первісним позовом після підписання специфікації №2/1500822 від 11.02.2015 року, відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства виник обов'язок з поставки товару, а саме «Краги шкіряні (спілкові)» у кількості 1326 пар загальною вартістю 37 128,00 грн, оскільки доказів анулювання, скасування чи внесення змін до підписаної сторонами специфікації №2/1500822 сторонами не надано. Однак належних та допустимих доказів, які підтверджували б виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» зазначеного обов'язку станом на момент розгляду спору відповідач не надав.

Пунктом 11.2. договору сторони погодили, що у разі порушення термінів поставки товару згідно з цим договором постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5 % від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Статтею 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 264 ГК України основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 271 ГК України Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, а також Особливі умови поставки окремих видів товарів.

Так, відповідно до Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, Положення про поставки товарів народного споживання, затверджені поставною Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 р. N 888, які є чинними на даний час та відповідно підлягають застосуванню при регулюванні спірних правовідносин, за порушення строків поставки продукції застосовується неустойка в процентному співвідношенні до вартості непоставленого товару, яка стягується однократно. Тобто встановлено відповідальність - неустойка у вигляді штрафу.

З огляду на викладене, а також на доведений позивачем та не спростований відповідачем факт непоставки товару за специфікацією №2/1500822 від 11.02.2015 року, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим заявлення позивачем вимоги про стягнення штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого товару, який складає 3 712,80 грн.

Разом з цим, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 29 888,04 грн пені, розрахованої згідно п. 11.3. договору за порушення негрошового зобов'язання є необґрунтованими, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а в даній справі порушення строків поставки продукції не є простроченням грошового зобов'язання. При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі №6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 року) щодо неможливості, відповідно до статті 61 Конституції України, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, аналогічний правовий висновок також викладено у постанові Вищого господарського суду України від 22.12.2015 року у справі №910/19399/15. З огляду на зазначене, оскільки позивачем заявлено неустойку у зв'язку з простроченням поставки товару та беручи до уваги відповідальність, яка передбачена Положенням про поставку продукції виробничо-технічного призначення, Положенням про поставку товарів народного споживання, затвердженими поставною Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 р. N 888 (чинною на даний час), апеляційний господарський суд дійшов висновку, що за порушення обов'язку з поставки товару до відповідача підлягає застосуванню саме штраф як один із видів неустойки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Київського апеляційного суду вважає помилковим висновок Господарського суду міста Києва про відсутність підстав для задоволення первісного позову, а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» та стягнення з останнього на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» 3 712,80 грн штрафу за не поставку товару. В частині стягнення 29 888,04 грн пені суд відмовляє у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю її заявлення.

Щодо зустрічних позовних Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення 844,07 грн 3% річних та 12 059,24 грн пені за порушення строків оплати поставленого товару, то колегія суддів вважає їх правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до підписаної сторонами специфікації №3/1501017 від 24.02.2015 року (а.с. 56-58) сторонами було погоджено товар, що підлягав поставці, його кількість та асортимент, а саме у п.5, 8 специфікації узгоджено поставку рукавиць антивібраційні, у кількості 810 пар та рукавиць суконних, у кількості 1440 пар, термін поставки товару - 1-2 квартал 2015 року, загальна вартість яких становить 79 705,08 грн.

У пункті 2 специфікації №3/1501017 від 24.02.2015 року сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару за фактом поставки протягом 60-ти календарних днів, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.4. договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

З наявної в матеріалах справи видаткової накладної №605 від 24.04.2015 року (а.с. 65) судом встановлено, що вищезазначений товар згідно специфікації №3/1501017 від 24.02.2015 року був поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» та прийнятий Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» без будь-яких зауважень щодо якості, кількості чи інших умов поставки.

За фактом поставки відповідачу за зустрічним позовом, Публічному акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів», було надано рахунок №746 від 23.04.2015 року (а.с. 67) та податкова накладна (а.с. 70).

Враховуючи пункти 4.2., 4.6. договору та встановлений у специфікації №3/1501017 від 24.02.2015 року термін оплати товару (а саме за фактом поставки протягом 60-ти календарних днів), апеляційний господарський суд дійшов висновку, що кінцевою датою оплати товару за видатковою накладною №605 від 24.04.2015 року є 23.06.2015 року.

Однак отриманий товар у розмірі 79 705,08 грн був оплачений Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» лише 16.07.2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення №179533 від 16.07.2015 року (а.с. 72).

З вищенаведеного вбачається, що відповідач за зустрічним позовом допустив прострочку оплати вартості товару за специфікацією №3/1501017 від 24.02.2015 року і період прострочки становив з 24.06.2015 року по 15.07.2015 року, як вірно зазначено Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія».

Разом з цим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», щодо несвоєчасного надання постачальником документів, надання яких передбачено п. 3.4. договору (рахунку-фактури, видаткової накладної; податкової накладної) та які є підставою для проведення розрахунків за поставлений товар.

Так, згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення. Такими документами зокрема є видаткова накладна, що входить до кола доказів про передачу товару однією стороною іншій.

Як досліджено судом, видаткова накладна №605 від 24.04.2015 року оформлена відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року та відповідно до Закону є первинним документом, який згідно ст. 9 складається безпосередньо під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відтак дана видаткова накладна фіксує факт здійснення господарської операції, а саме поставку 24.04.2015 року товару на загальну суму 79 705,08 грн, що є підставою для здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічна позиція викладена у п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, враховуючи, що у специфікації сторонами вказано строк оплати за фактом поставки 60 календарних днів, то строк виконання грошового зобов'язання у спірних правовідносинах визначається за правилами ст. 692 ЦК України. Оскільки матеріалами справи підтверджується прийняття товару та оформлення видаткової накладної саме 24.04.2015 року, доказів протилежного відповідачем за зустрічним позовом не подано, колегія суддів вважає правомірним обрахунок строку оплати товару, отриманого по видатковій накладній №605 саме з 24.04.2015 року.

Також, 15.05.2015 року сторонами було підписано специфікацію №5/1502520 (а.с. 59), в якій погоджено поставку товару, а саме: краги шкіряні (спилкові) у кількості 2978 пар, виробник Китай, термін поставки товару - 2 квартал 2015 року, загальна вартість якого становить 193 546,18 грн.

В пункті 2 специфікації №5/1502520 від 15.05.2015 року сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставлено постачальником товару за фактом поставки протягом 20-ти календарних днів, з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання п. 3.4. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.

Факт поставки товару за специфікацію №5/1502520 від 15.05.2015 року підтверджується видатковою накладною №844 від 27 травня 2015 року на суму 193 546,18 грн (а.с. 66). З метою оплати поставленого товару, Публічному акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» було надано рахунок №1028 від 27.05.2015 року (а.с. 68) та податкова накладна (а.с. 69).

Враховуючи пункти 4.2., 4.6. договору та встановлений у специфікації №5/1502520 від 15.05.2015 року строк оплати товару (а саме за фактом поставки протягом 20-ти календарних днів), апеляційний господарський суд дійшов висновку, що кінцевою датою оплати товару за видатковою накладною №844 від 27.05.2015 року є 16.06.2015 року.

Однак отриманий товар вартістю 193 546,18 грн був оплачений Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» лише 31.07.2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення №178929 від 31.07.2015 року (а.с. 73).

З вищенаведеного вбачається, що відповідач за зустрічним позовом допустив прострочку оплати вартості товару за специфікацією №5/1502520 від 15.05.2015 року і період прострочки становив з 17.06.2015 року по 30.07.2015 року, як вірно зазначено Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія».

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту отримання товару, що підтверджується видатковою накладною №844 від 27.05.2015 року у відповідача за зустрічним позовом виник обов'язок оплатити його вартість і цей обов'язок відповідач повинен був виконати за фактом поставки протягом 20 календарних днів. Твердження апелянта про те, що як за видатковою накладною №605 від 24.04.2015 року, та і за видатковою накладною №844 від 27.05.2015 року товар отримано ним лише 02.06.2015 року, про що свідчить відповідна відмітка на видатковій накладній №844 судом не приймається до уваги, оскільки зазначені накладні в графі «Отримано» підписані отримувачем без будь-яких застережень, а напис на вільному полі накладній «02.06.2015» не відповідає правилам виправлення первинних бухгалтерських документів та не містить прив'язки до будь-якої події. Враховуючи вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку щодо оформлення первинних документів в момент здійснення господарської операції чи безпосередньо після її закінчення, колегія суддів приходить до висновку, що товар за видатковою накладною №844 був поставлений саме 27.05.2015 року і з цієї дати слід відраховувати строк оплати та відповідно початок строку прострочення оплати.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.11.3. договору випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим договором більше 10 календарних днів покупець сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми несплаченого товару за кожний день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

Враховуючи доведений позивачем факт прострочення ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» зобов'язання з оплати поставленого товару, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним нарахування позивачем пені на суму боргу за поставлений згідно накладної №605 товар за період прострочки, починаючи з 11-го дня прострочки відповідно до умов договору, з 04.07.2015 року по 15.07.2015 року та на суму боргу за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №844 за період прострочки з 27.06.2015 року по 30.07.2015 року.

Перевіривши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» розрахунок пені, колегія суддів вважає його арифметично вірним.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи доведеність факту порушення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) строків оплати вартості отриманого товару, Київський апеляційний господарський суд погоджується з обґрунтованість заявлених вимог про стягнення 3% річних та вірністю його нарахування позивачем.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року та прийняття нового рішення, яким первісний позов Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» про стягнення 33 600,84 грн задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» 3 712,80 грн штрафу, в частині стягнення 29 888,04 грн пені відмовити. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення 844,07 грн 3% річних та 12 059,24 грн пені задовольнити повністю.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання первісного позову, зустрічного позову та перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п.3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі №910/19253/15 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі №910/19253/15 скасувати частково, прийняти нове рішення.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1.Позов Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 13Д, офіс 462, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Елетрометалургів, буд. 310, ) 3 712 (три тисячі сімсот дванадцять) грн. 80 коп штрафу та 201 (двісті одна) грн. 88 коп судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» задовольнити повністю.

5.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Елетрометалургів, буд. 310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 13Д, офіс 462, ) 844 (вісімсот сорок чотири) грн. 07 коп 3% річних, 12 059 (дванадцять тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 24 коп пені та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп судового збору.»

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 13Д, офіс 462, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Елетрометалургів, буд. 310, ) 222 (двісті двадцять дві) грн. 06 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №910/19253/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий