КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 911/3451/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Палій О.С., дов. від 16.01.2015 №01-01,

від відповідача Матвєєва С.П., дов. від 07.07.2015 №66/3,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірма «Базальт»

на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2015 (підписане 05.10.2015)

у справі №911/3451/15 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПГ Водар»

до Приватного підприємства Фірма «Базальт»

про стягнення 62 543,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПГ Водар» (далі - ТОВ «СПГ Водар») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Фірма Базальт» (далі - ПП Фірма «Базальт») про стягнення 62 543,33 грн з яких: 29 551,98 грн основна заборгованість, 13 536,44 грн пеня за період з 11.11.2013 по 22.06.2015, 18 026,70 грн втрати від інфляції за період з листопада 2013 по травень 2015, 1 428,21 грн 3% річних за період з 11.11.2013 по 22.06.2015.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2015 у справі №911/3451/15 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 29 551,98 грн основної заборгованості, 18 026,70 грн втрат від інфляції, 1 420,92 грн 3% річних, а також 1 431,36 грн судового збору.

В частині стягнення 7,29 грн 3% річних та 13 536,44 грн пені відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати прийнятих робіт не виконав, хоча строк виконання таких зобов'язань настав 14.11.2013. В частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на заборгованість, суд першої інстанції вимогу позивача задовольнив частково, з огляду на те, що останнім невірно визначено дату початку періоду прострочення виконання зобов'язань за договором. Стосовно заявлених вимог по пені суд визнав обґрунтованим нарахування за період з 15.11.2013 по 14.05.2014, проте у зв'язку з пропуском строку позовної давності у задоволенні вимог в цій частині відмовив. Нарахування пені, здійснене за період з 11.03.2013 по 14.11.2013 та з 15.05.2014 по 22.06.2015, суд визнав необґрунтованим, виходячи з того, що за перший період зобов'язання з оплати робіт за вказаними актами ще не було прострочено, а за другий період нарахування штрафних санкцій припинилось 14.06.2014, тобто після спливу шести місяців з останнього дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2015 скасувати в частині задоволення позову та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «СПГ Водар» не виконано умови договору, тобто не оформлено належним чином передачу виконаних робіт (в тому числі прихованих), внаслідок чого роботи не було прийнято генпідрядником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 13.01.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

11.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

13.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав пояснювальну записку до відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 13.01.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2015 скасувати в частині задоволення позову та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2013 між ТОВ «СПГ Водар» (субпідрядник) та ПП «Фірма Базальт» (генпідрядник) укладено договір №07-08/13 (далі - договір), за умовами якого субпідрядник зобов'язується виконати за завданням генпідрядника за рахунок власних коштів або залучених матеріалів, сил, засобів, техніки і устаткування та здати генпідряднику в установлений даним договором строк комплекс робіт згідно додатку №1 на об'єкті у відповідності до проектної документації та діючих нормативних актів (п. 2.1 договору).

У додатку №1 визначено комплекс робіт, а саме: улаштування ухилоутворюючої стяжки на даху з цементно-піщаної суміші, що готується на буд майданчику з армуванням сіткою.

Додатковою угодою від 02.09.2013 №1 доповнено перелік робіт:

1) улаштування теплозвукоізоляційного, пароізоляційного та ухилоутворюючих шарів над приміщенням машинного відділення ліфтів на об'єкті: Житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями нежитлового призначення по вул. Леніна, 73 в смт. Гостомель, Київської області;

2) виконання цементно-піщаної штукатурки примикань стяжки кровлі до вертикальних поверхонь надбудов (з викруткою на об'єкті: Житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями нежитлового призначення по вул. Леніна, 73 в смт. Гостомель, Київської області).

Вартість додаткових робіт складає 42 412,80 грн., в т.ч. ПДВ 7 068, 80 грн (п.2 додаткової угоди від 02.09.2013 №1).

Відповідно до п. 2.2.3 договору генпідрядник зобов'язується прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх на умовах договору.

У п.6.1 договору визначено, що загальна вартість робіт та матеріалів за договором становить з ПДВ - 50 018,16 грн.

Як визначено п. 8.3 договору оплата фактично виконаних робіт, на підставі підписаного генпідрядником акта приймання виконаних робіт, з вирахуванням авансу, сплаченого згідно з п.7.1 договору, здійснюється генпідрядником щомісячно у строк 10 робочих днів з моменту прийняття генпідрядником виконаних робіт згідно з п.16 цього договору.

Згідно з п.8.6 договору остаточне перерахування коштів, утриманих відповідно до п.7.5 цього договору здійснюється після належного виконання повного обсягу робіт на умовах, визначених цим договором, у строк 10 робочих днів з моменту підписання фінального акта виконаних робіт по договору у цілому, включаючи усунення виявлених під час приймання робіт недоліків.

Пунктом 17.1 договору передбачено, що субпідрядник щомісячно здає генпідряднику роботи по акту прийняття виконаних робіт за формою КБ-2в і КБ-3. Субпідрядник надає на розгляд генпідряднику оформлені акти приймання-передачі виконаних робіт в 3-х примірниках у термін не пізніше 27-го числа звітного місяця. Акти приймання-передачі виконаних робіт повинні бути підписані представником технічного нагляду замовника в частині обсягів та якості робіт. Акти виконаних робіт, що не підписані представником технічного нагляду замовника до розгляду генпідрядником не приймаються.

Результат всіх виконаних робіт по договору у цілому приймається в загальному порядку, встановленому п.16 договору, шляхом складання фінального акта приймання виконаних робіт. До підписання фінального акта приймання виконаних робіт субпідрядник зобов'язаний здати виконані роботи експлуатуючий організації в порядку, встановленому чинними нормативними документами. Субпідрядник зобов'язаний разом із генпідрядником брати участь в роботі робочої комісії з приймання в експлуатацію об'єкта в установленому чинним законодавством порядку (п.17.6 договору).

Відповідно до п.23.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач виконав роботи за договором на загальну суму 79 551,98 грн, про що складено акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року:

- від 31.10.2013 №31/10-13-1 на суму 42 412,80 грн,

- від 31.10.2013 №31/10-13 на суму 37 139,18 грн.

На виконання п.17.6 договору сторонами підписано акт №10/13 (фінальний), відповідно до якого загальна вартість робіт, що підлягає оплаті на день підписання фінального акта становить 79 551,98 грн.

За твердженнями позивача, відповідач виконані роботи оплатив частково, у сумі 50 000,00 грн, що апелянтом в апеляційній скарзі не заперечується.

З декларації про готовність об'єкта до експлуатації вбачається, що об'єкт будівництва, на якому позивачем проводились роботи, 19.12.2013 введено в експлуатацію.

Як вже зазначалось, остаточні розрахунки за виконані роботи відповідач зобов'язаний був провести протягом 10 робочих днів з моменту підписання фінального акта.

Враховуючи, що акти приймання виконаних будівельних робіт були підписані сторонами 31.10.2013, а фінальний акт не має дати підписання, проте його складено за жовтень 2013 року, місцевий господарський суд вірно встановив, що останнім днем строку виконання зобов'язання з оплати є 14.11.2013.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, оплату виконаних та прийнятих без будь-яких зауважень робіт, у визначені договором строки не здійснив, суд першої інстанції правомірно стягнув з ПП Фірма «Базальт» заборгованість за виконані роботи в сумі 29 551,98 грн.

Оскаржуючи прийняте 02.10.2015 Господарським судом Київської області рішення, скаржник посилався на те, що контрагентами не складено акти форми КБ-2в та не підписано їх представником технічного нагляду замовника.

Проте, колегія суддів вважає такі твердженнями апелянта хибними та виходить з такого.

По-перше, наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 №554 затверджено примірні форми первинних документів з обліку в будівництві. Вказаний вище наказ, на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.01.2014 №16, втратив чинність.

По-друге, у відповідності до роз'яснення Міністерства регіонального розвитку та будівництва України «Щодо обов'язковості форм первинних облікових документів у будівництві (КБ-2В і КБ-3)» від 22.01.2013 у будівництві є дві примірні форми первинних документів з обліку - «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (№ КБ-2в) та «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (№ КБ-3), які затверджені наказом Мінрегіонбуду від 04.12.2009 № 554 (із змінами, внесеними наказом Мінрегіону від 19.09.2011 № 195). По будовах (об'єктах), що здійснюються за рахунок бюджетних коштів і коштів підприємств, установ і організацій державної форми власності взаєморозрахунки за виконані обсяги будівельних робіт здійснюються обов'язково на підставі форм № КБ-2в та № КБ-3.

Для підприємств, що виконують роботи за рахунок інших джерел фінансування, застосування примірних форм № КБ-2в і № КБ-3 є рекомендованим. У цих випадках може складатися інший документ, форма якого зазначається у договорі підряду, що забезпечує отримання інформації про дату, види, обсяги та вартість виконаних робіт, обчислення прибутку, з обґрунтуванням вартості та підтвердженням витрат матеріальних ресурсів.

По-третє, в п. 6 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду» від 18.02.2013 №01-06/374/2013 зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. Тобто, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме відповідача.

Відтак, враховуючи, що відповідач акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень підписав без жодних зауважень та заперечень з проставлянням печатки підприємства, за висновками колегії суддів претензії генпідрядника, заявлені після подання позову до суду щодо оформлення актів не згідно рекомендованої форми КБ-2, КБ-3, не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за виконані підрядником роботи за договором.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 1 428,21 грн 3% річних та 18 026,70 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд першої інстанції задовольнив вимогу частково та стягнув з відповідача 3% річних в сумі 1 420,92 грн, з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, встановила, що сума 18 026,70 грн, місцевим господарським судом задоволена правомірно.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача 13 536,44 грн пені за період з 11.11.2013 по 22.06.2015, колегія суддів зазначає наступне.

У п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 21.7 договору у разі прострочення оплати генпідрядником виконаних субпідрядником робіт, генпідрядник сплачує субпідряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Вимоги про стягнення пені за період з 11.11.2013 по 14.11.2013 є необґрунтованими, оскільки у цей період, зважаючи на встановлення строку оплати - 10 робочих днів, зобов'язання з оплати робіт за вказаними актами ще не було прострочено.

Стосовно заявлених вимог по пені з 15.11.2013 по 14.05.2014 колегія суддів виходить з такого.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування строків позовної давності до позовних вимог ТОВ «СПГ Водар» щодо стягнення пені.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені з 15.11.2013 по 14.05.2014 сплив ще у травні 2015 року, тобто до звернення до суду з даним позовом, а тому у задоволенні вимог в цій частині, місцевий господарський суд правомірно відмовив.

В силу ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, нарахування пені з 15.05.2014 по 22.06.2015 є необґрунтованим та вимоги про стягнення пені за відповідний період є такими, у задоволенні яких правомірно відмовлено.

Отже, доводи відповідача колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновків суду, що наведені вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірма «Базальт» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2015 у справі №911/3451/15 - без змін.

2. Матеріали справи №911/3451/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій