ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2016 р.Справа № 922/4737/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Комсомольське третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція України в м. Києві, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт", м. Харків
про стягнення 2505980,20 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Востокенергоремонт" (далі - відповідач) звернулось ПАТ "Центренерго" в особі ВП Зміївської ТЕС (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду (збитки) у розмірі 2505980,20 грн. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача. Позов обґрунтований тим, що під час укладання та виконання договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/27 від 22.03.2012 року відповідачем була неправильно розрахована вартість виконаних ремонтних робіт, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 2505980,20 грн.

Ухвалою суду від 21.08.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 23.09.2015 року об 11:15 год. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача була залучена Державна фінансова інспекція України в м. Києві.

Ухвалою суду від 23.09.2015 року була задоволена заява представника позивача про зупинення провадження у справі та провадження у справі було зупинено до набрання законної сили постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2015 року у справі №826/12530/15.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року провадження у справі було поновлено та розгляд справи був призначений на 04.01.2016 року об 11:00 год.

Представники сторін правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Разом з тим, 29.12.2015 року до суду від представника позивача надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача у судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе дану заяву задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, є правом сторони а не обов'язком, а обов'язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, між Публічним акціонерним товариством Центренерго в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Востокзнергоремонт (далі - відповідач) було укладено договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/127 від 22.03.2012 року (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач зобов'язався у 2012 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені в додатку №1 до договору, а позивач прийняти і оплатити ці роботи.

Відповідно до п.1 додатку №1 до договору відповідач зобов'язався виконати наступні роботи: ДБН Д 1.1-1-2000 "Правила визначення вартості будівництва (Роботи з ремонту обладнання Зміївської та Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго"), а саме: (ЛОТ №1 Ремонт енергетичного обладнання Зміївської ТЕС).

Відповідно до п. 3.1 договору та п. 3 додатку №1 до договору, загальна вартість робіт (ціна договору) становить 34 027 339.58 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 4.1. 4.2 договору та п. 4 додатку №1 до договору, розрахунки за договором здійснюються позивачем в наступному порядку: 90% від вартості виконаних робіт (згідно актів прийому-передачі виконаних робіт) протягом 30 днів після підписання акту; остаточний платіж в розмірі 10% від вартості виконаних робіт здійснюється позивачем протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації, у відповідності до п.7.9.20 ГКД 34.20.661-2003.

Відповідно до п.3.2, 3.3 договору, безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком №2 до договору. Кошторис (калькуляція), передбачена додатком №2 до договору є твердим.

Відповідно до п.1.4. договору, відповідач зобов'язаний виконати роботи, визначені договором зі свого матеріалу і своїми силами, якщо інше не встановлено додатком №1 до договору. При цьому відповідач відповідає за доброякісність використаних ним матеріалів. Якщо робота виконується з матеріалів позивача, у договорі мають бути визначені норми витрат матеріалу згідно робочої документації на відповідне обладнання, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

У період з 15.01.2015 року по 06.04.2015 року на підприємстві позивача проводилася Державною фінансовою інспекцією у м. Києві планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності, під час якої було виявлено суттєве завищення вартості ремонтних робіт відповідачем, а саме: роботи за договором прийняті у відповідності до актів приймання виконаних підрядних робіт на загальну суму 25 607 774.57 грн. Ревізією встановлено, що розрахунок загальновиробничих витрат виконано без застосування знижувальних коефіцієнтів К=0.4123 при розрахунку І блоку та К=0,7821 при розрахунку III блоку відповідно до роз'яснень, наведених в листі Держбуду України від 09.07.2002 року №7/7-630.

Незастосування знижувальних коефіцієнтів при визначенні працевтрат, які включаються до складу загально виробничих витрат, в порушення вимог Додатку 3 та п. 3.1.12 ДБН Д 1.1.1-2000 Правила визначення вартості будівництва, затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000 року №174, ГКД 34.08.601-2003 Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003 року №207, призвело до завищення вартості прийнятих ремонтних робіт на загальну суму 1 567 302,58 грн. (без ПДВ).

Застосування коефіцієнтів до заробітної плати при визначенні прямих витрат підрядної організації призвело, в порушення вимог п.2.1 ГКД 34.08.601-2003 Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003 року №207, до завищення прямих витрат на оплату праці на суму 375 715,20 грн.

Окрім цього, завищення заробітної плати призвело до понаднормового нарахування Єдиного соціального внеску на суму 145 299,05 грн.

Таким чином, вартість прийнятих ремонтних робіт завищено на суму 521 014,25 грн. (без урахування ПДВ).

Проте, роботи за договором від 22.03.2012 року №16/127, вартість яких завищено на суму 2 088 316,82 грн. (без ПДВ), прийняті Зміївською ТЕС на суму 25 607 774,57 грн. та сплачені на користь ТОВ Востокенергоремонт у повному обсязі.

Зазначене призвело в порушення п. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 18 Будівельні контракти, затвердженого Наказом Мінфіну України від 28.04.2001 року №205, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 Витрати, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318 до матеріальної шкоди (збитків) на суму 2 505 980,20 грн., та викривлення фінансової звітності.

Отже, на думку позивача, під час укладення та виконання договору, відповідачем була неправильно розрахована вартість виконаних ремонтних робіт, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 2 505 980,20 грн. Викладене й стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК). Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (п.3 ст.6 ЦК).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до приписів ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни договору після його виконання заборонена.

Вартість робіт за Договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/127 від 22.03.2012 року є договірною ціною, узгодженою обома сторонами за договором. Вартість робіт за вказаним договором визначена на підставі твердого кошторису, який є невідємною частиною договору.

Виконання робіт за вищевказаним договором підтверджено підписаними сторонами відповідними актами приймання виконаних робіт.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст.224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Необхідними умовами для відшкодування збитків є доведення факту спричинення збитків саме тією особою, до якої висунуто вимогу про їх відшкодування. Крім того, заявлені до стягнення збитки мають бути завданими внаслідок порушення відповідачем цивільного права позивача у справі, а розмір збитків має перебувати у необхідному і безпосередньому причинному зв'язку із вчиненням відповідачем правопорушення.

Між тим, позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача, оскільки ціна робіт була погоджена сторонами у договорі, а акти приймання-передачі робіт підписані сторонами без зауважень.

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст.ст. 588, 599 ЦК). У даному випадку були підписані акти приймання виконаних підрядних робіт. За Договором відповідачем було проведено оплату за виконані роботи.

Виявлені Державною фінансовою інспекцією у м. Києві порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові № 5006/18/13/2012 від 22.01.2013 року.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

При цьому, за умовами ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивач зазначив суду Акт ревізії.

Проте, як було встановлено судом, зміст договору складають умови (в тому числі щодо вартості робіт), визначені за домовленістю сторін на основі їх вільного волевиявлення. При цьому сторони договору виконали всі його умови належним чином, без жодних претензій та зауважень.

Укладений між сторонами Договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/127 від 22.03.2012 року у встановленому законодавством порядку не розірвано та не визнано недійсним. Будь-яких змін до договору сторонами не внесено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у діях відповідача, пов'язаних з укладенням та виконанням спірного договору, на умовах, визначених безпосередньо сторонами, відсутні будь-які ознаки протиправної поведінки по відношенню до позивача. Позивачем не доведено суду того, що саме відповідач є особою, діями або бездіяльністю якої позивачеві було спричинено збитки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування збитків в розмірі 2505980,20 грн. на підставі Акту ревізії є неправомірними та необґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_1