КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/24569/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Андрейків О.В., довіреність б/н від 17.07.15,

відповідача: Старосельцев Ю.В., довіреність № 152/10.15-16/3/2015 від 21.10.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

на рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015

у справі № 910/24569/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік"

про стягнення заборгованості в розмірі 270 091 грн. 75 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 270 091 грн. 75 коп.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/24569/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" (02094, м.Київ, БУЛЬВАР ВЕРХОВНОЇ РАДИ, будинок 22, Ідентифікаційний код юридичної особи 36972170) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПАВЛА ТИЧИНИ, будинок 1В, Ідентифікаційний код юридичної особи 35571472) заборгованість у розмірі 38 871 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 06 (шість) коп., штраф у розмірі 2 171 (дві тисячі сто сімдесят одна) грн. 09 (дев'ять) коп., пеню у розмірі 1 739 (одна тисяча сімсот тридцять дев'ять) грн. 37 (тридцять сім) коп., 3% річних у розмірі 537 (п'ятсот тридцять сім) грн. 85 (вісімдесят п'ять) коп., інфляційні у розмірі 5 102 (п'ять тисяч сто дві) грн. 94 (дев'яносто чотири) коп. та судовий збір у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 34 (тридцять чотири) коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/24569/15, прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Елемарк Енергооблік" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" основну суму заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00007609 від 04.06.2013 року у розмірі 38 871,06 грн., збитки у розмірі 206 882,72 грн., штраф у розмірі 2 171,09 грн., пеню у розмірі 1 739,37 грн., 3% річних у розмірі 537,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 271,83 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 617,83 грн., а загалом 270 091,75 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.01.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 14.01.2016 року з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно апеляційної скарги.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" (Лізингоодержувач) було укладено Договір про фінансовий лізинг №00007609, об'єктом якого є транспортний засіб "VW CaddyGP Maxi Kombi 1.6 TDI", вартістю 27 207 доларів США.

Додатком до Договору про фінансовий лізинг №00007609 від 04.06.2013 року визначено Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу.

Відповідно до п.3.1 Додатку предметом лізингу за цим Контрактом є транспортний засіб, зазначений у Контракті, об'єкт лізингу був обраний відповідно до специфікації Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача.

Згідно з п.6.1 Додатку для експлуатації об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього Контакту, та інших положень Контракту, кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; часину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Контрактом. Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню Контракту не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до Контракту після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов"язання.

Лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг України у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). (п.6.5 Додатку)

Пунктом 8.2 Додатку передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пп.8.2.1); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1 цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за 3 вимогу (пп.8.2.2); компенсація будь - яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. (пп.8.2.3) Вищезазначені штрафні санкції підлягають виплаті Лізингоодержувачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, незважаючи на можливе розірвання Контракту Порше Лізинг Україна.

Строк лізингу за цим Контрактом визначається у Договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання Акта приймання - передачі Лізингоодержувачем об'єкта лізингу. (п.п.12.1, 12.2 Додатку)

У будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка Об'єкта лізингу, доставка Об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу. (п.12.10 Додатку)

У п.12.12 Додатку визначено, що Лізингоодержувач має право розірвати Контракт, якщо Об'єкт лізингу не буде доставлений Лізингоодержувачу протягом 90 календарних днів з першочергово погодженої дати, та за умови, що така затримка не спричинена невиконанням Лізингоодержувачем своїх зобов'язань. Контракт розривається на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Лізингоодержувачем на адресу Порше Лізинг Україна. Повернення платежів здійснюється у відповідності до пункту 6.10. та інших положень Контракту.

У випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, Контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на

іншої Сторони. (п.12.13 Додатку)

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) Сторони узгодили порядок сплати лізингових платежів, дату, розмір.

Відповідно на виконання умов Договору про фінансовий лізинг №00007609 від 04.06.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передало, а відповідач в свою чергу прийняв предмет Лізингу - транспортний засіб "VW CaddyGP Maxi Kombi 1.6 TDI", державний реєстраційний номер АА 2965 МХ, вартістю 222 063 грн. 53 коп., що підтверджується Актом прийому - передачі від 17.06.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим №957 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" майно - транспортний засіб "VW CaddyGP Maxi Kombi 1.6 TDI", державний реєстраційний номер АА 2965 МХ.

Відповідно 20.07.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №957 виданим 07.07.2015 року, а 29.07.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже судом було встановлено, що на виконання умов Договору про фінансовий лізинг №00007609 від 04.06.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передало, а відповідач в свою чергу прийняв предмет Лізингу - транспортний засіб "VW CaddyGP Maxi Kombi 1.6 TDI", державний реєстраційний номер АА 2965 МХ, вартістю 222 063 грн. 53 коп., що підтверджується Актом прийому - передачі від 17.06.2013 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Пунктом 6.1. Додатку для експлуатації об'єкта лізингу передбачено, що Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього Контакту, та інших положень Контракту, кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; часину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Контрактом. Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню Контракту не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до Контракту після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов"язання.

Відповідно лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг України у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) (п.6.5 Додатку).

Згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) відповідач повинен був здійснити перерахування лізингових платежів, в тому числі відшкодування частини вартості об'єкта лізингу й проценти та комісії, за лютий 2015 р. - квітень 2015 року із узгодженням дати сплати вказаних платежів 15 числа поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджується те, що позивачем були виставлені рахунки - фактури №00257287 від 02.02.2015 р. на суму 11 910 грн. 73 коп., №00263018 від 06.03.2015 р. на суму 14 741 грн. 00 коп., №00268915 від 06.04.2015 р. на суму 13 856 грн. 54 коп., а загалом на суму в розмірі 40 508 грн. 27 коп. Однак, як встановлено судом відповідачем була здійснена лише часткова оплата, а саме на суму 1 637 грн. 21 коп.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині і стягненню з відповідача на користь позивача 38 871 грн. 06 коп. суми основної заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за загальний період прострочки з 16.02.2015 р. по 03.09.2015 р. у розмірі 537 грн. 85 коп. та інфляційні в розмірі 9 271 грн. 83 коп.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року N 6), з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Щодо розміру втрат від інфляції суд зазначає наступне. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, судом було зроблено перерахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, який був наданий позивачем, тому колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних за загальний період з 16.02.2015 р. по 03.09.2015 р. у розмірі 5 102 грн. 94 коп.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Отже, за розрахунком позивача, розмір відсотків річних складає 537 грн. 85 коп. (за Договором про фінансовий лізинг №00007609 від 04.06.2013 року за загальний період прострочки з 16.02.2015 р. по 03.09.2015 р.). Відповідно, перевіривши розрахунок наданий позивачем колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 16.02.2015 р. по 03.09.2015 р. у розмірі 1 739 грн. 37 коп.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як визначено нормами ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2.1 Додатку передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1 739 грн. 37 коп. за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 16.02.2015 року по 03.09.2015 року.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача штрафу відповідно до пп.8.2.2 Додатку у розмірі 2 171 грн. 09 коп.

Відповідно до Постанови ВСУ від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011, де судом було вказано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.2.2 Додатку передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1 цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за 3 вимогу (пп.8.2.2).

Судом було встановлено, що 03.07.2014 р. позивачем було надіслано першу вимогу на адресу відповідача про несплату заборгованості за договором, що відповідно підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 13.07.2014 р. уповноваженій особі підприємства відповідача; 17.07.2014 р. - друге нагадування про несплату заборгованості за договором, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 23.07.2014 р. уповноваженій особі підприємства відповідача; 03.04.2015 р., 20.04.2015 р. 05.05.2015 р. - третє нагадування про несплату заборгованості за договором, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 14.04.2015 р., 23.04.2015 р., 21.05.2015 р. уповноваженій особі підприємства відповідача відповідно.

Відповідно у зв'язку з чим, позивачем були виписані відповідачу рахунки - фактури про сплату штрафу №00267330 від 03.04.2015 р. на суму 802 грн. 57 коп., № 00271520 від 20.04.2015 р. на суму 648 грн. 56 коп., № 00273083 від 05.05.2015 р. на суму 719 грн. 96 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2 171 грн. 09 коп.

Стосовно позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" про стягнення збитків у розмірі 206 882 грн. 72 коп., з яких 49 665 грн. 95 коп. упущена вигода у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б уразі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Тому висновок суду першої інстанції є правомірним, стосовно того, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 70 737 грн. 88 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" про стягнення збитків у розмірі 206 882 грн. 72 коп., з яких 49 665 грн. 95 коп. упущена вигода у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу, задоволенню не підлягають, оскільки останнім не доведено суду складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказом у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованого розрахунку можливості отримання суми в розмірі 136 144 грн. 84 коп., який підтверджує неотриманий позивачем прибуток (упущену вигоду), оскільки вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що він міг би отримати прибуток у розмірі 136 144 грн. 84 коп., але це не дає підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про достовірний розмір упущеної вигоди.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на підставі статі 536 Цивільного кодексу України процентів за користування чужими грошовими коштами за загальний період з 06.02.2014 р. по 03.09.2015 р. у розмірі 10 617 грн. 83 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного Кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами.

Так, як умовами договору, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, а чинним законодавством не передбачено можливість застосування до договору лізингу положень про позику, вказані договори є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин положення ст. 1048 Цивільного кодексу України є безпідставним.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемарк Енергооблік" на підставі статі 536 Цивільного кодексу України процентів за користування чужими грошовими коштами за загальний період з 06.02.2014 р. по 03.09.2015 р. у розмірі 10 617 грн. 83 коп. задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/24569/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/24569/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/24569/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран