РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 918/1274/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СЕЛАДОН-РОСЬ" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.15 р. про зупинення провадження

у справі № 918/1274/15 (суддя Політика Н.А. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СЕЛАДОН-РОСЬ"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEKS LLP)

про визнання права власності та зобов'язання вчинення дій

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2В.( представник, довіреність у справі)

відповідача - не з'явився

Судом розяснено представнику позивача права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. у справі № 918/1274/15 (суддя Політика Н.А.) за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селадон-Рось" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP) про визнання права власності та зобов'язання вчинення дій, розгляд справи відкладено на "16" травня 2016 року на 11:00 год; зупинено провадження у справі до 16 травня 2016 року; зобов'язано позивача в строк до 14.12.2015р. через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надати належним чином нотаріально завірені копії перекладу позовної заяви №13/10 від 13.10.2015р. з додатками, ухвал суду від 16.11.2015р., від 18.11.2015р., від 07.12.2015р. у справі №918/1274/15 та заповнених частин "Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів" англійською мовою у двох примірниках; до "16" травня 2016 року зобов"язано відповідача надати відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 59 ГПК України, і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову; документи, що є доказом правосуб'єктності відповідача (сертифікат реєстрації, витяг з реєстру тощо); надані в якості доказів документи, складені мовами іноземної держави лише при умові супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі з посиланням на ч.3 ст.4, ч.1 ст.79, ст.ст.123,125 ГПК України, ст.3 Закону України Про міжнародне приватне право, п.п.6-1-6.8 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008р. №1092/5/54, положення п.8 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002р. Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій, ст.ст.2,3 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаазька конвенція від 15.11.1965р.), у зв'язку із тим, що місцезнаходження відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP): № 22 6Т2, Великобританія, Англія, Лондон, вул. Кобург-роуд, буд. Олімпія-індастріал-істейт, корп. 5., дійшов висновку про необхідність повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, зупинення провадження у справі до 16 травня 2016 року; та зобов'язав позивачів у строк до 14.12.2015р. надати нотаріально посвідчений переклад на англійську мову позовної заяви №13/10 від 13.10.2015р. з додатками та ухвал суду, для їх вручення у порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року.

Не погодившись з постановленою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що місцевий господарський суд безпідставно зупинив провадження у справі для вручення відповідачу позовних матеріалів і ухвал суду від 16.11.2015 р., 18.11.2015 р., 07.12.2015 р.

Разом з тим, апелянт наголошує, що відповідно до роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України в абзаці 1 пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

З огляду на положення ч.1 ст. 1,ст.ст. 2, 3,5,10 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. до якої Україна приєдналась 19.10.2000 р. та ст. 125 ГПК України, вважає, що місцевий господарський при розгляді даної справи не обмежений у можливості надсилати судові документи відповідачу (ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP) у порядку, визначеному у пункті а статті 10 Конвенції, а саме надсилати судові документи безпосередньо поштою на адресу відповідача, а не до Центрального органу Великобританії.

Вказана правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України у справі № 922/5607/14 від 06.08.2015р.

Вважає, що для вирішення питання про необхідність зупинення провадження у справі у зв'язку із зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги положення статті 15 Конвенції не мають безпосереднього істотного значення, оскільки мають інший предмет правового регулювання, що поряд з встановленим вище свідчить про помилкове застосування судом першої інстанції деяких норм Гаазької конвенції 1965р. на даному етапі розгляду господарської справи.

Крім того, апелянт вказує, що до позовної заяви позивачем було долучено копію генеральної довіреності ТОВ "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP) від 26.03.2015року, відповідно до якої відповідач уповноважив громадянина України ОСОБА_3, який є уповноваженими представником відповідача на території України з правами представляти інтереси ТОВ "Метал Сістемз Імпекс"(METAL SYSTEMS IMPEX LLP) в судових органах України, а відтак необхідності зупиняти провадження по справі для направлення відповідачу-нерезиденту ухвал суду по справі № 918/1274/15 та документів, що стосуються даної справи через Центральний орган вищезазначеної країни, як то передбачено Гаазькою конвенцію про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних так комерційних справах від 15.11.1965 року, у суду підстав не було.

Вважає, що суд першої інстанції , всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом), зупинив провадження та відклав розгляд справи більше ніж на 6 (шість) місяців до 16 травня 2016 року.

Враховуючи подані скаржником уточнення до апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. в частині зупинення провадження у справи. Апеляційне провадження щодо іншої частини ухвали господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. просив припинити.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача ТОВ "Метал Сістемз Імпекс"(METAL SYSTEMS IMPEX LLP) не надійшло, що відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

У судовому засіданні апелянт уточнив вимоги апеляційної скарги, про що подав заяву та просив скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. в частині зупинення провадження у справи. Апеляційне провадження щодо іншої частини ухвали господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р.просить припинити,оскільки ухвала суду в частині призначення справи до розгляду не підлягає оскарженню.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи попереджався належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.142 ,т.1)

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки представники відповідача належним чином повідомлялись про час та місце апеляційного перегляду справи, враховуючи обмеженість строків вирішення спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СЕЛАДОН-РОСЬ" підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селадон-Рось" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP) та Костопільського районного управління юстиції про визнання права власності та зобов'язання вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю вибуття з власності ТзОВ "Селадон-Рось" нерухомого майна, а саме: будівлі фанерувального цеху та цеху машинної обробки літ. "1-3", загальною площею 2978,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Фабрична буд. 2К на підставі ухвали господарського суду Рівненської області від 26.06.2013 року по справі № 918/717/13, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селадон-Рось" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

В процесі розгляду справи, в суді першої інстанції, 07 грудня 2015 року від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просить всю кореспонденцію про те, що існує спір та на виконання зобов'язань, передбачених Гаазькою конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, що набрала чинності для України 01.12.2001 року надсилати за місцезнаходження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP): № 22 6Т2, Великобританія, Англія, Лондон, вул. Кобург-роуд, буд. Олімпія-індастріал-істейт, корп. 5. ( а.с.89, т.1).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. серед іншого було зупинено провадження у даній справі до 16 травня 2016 року ( т.1,а.с.97-100).

Аналізуючи зазначені обставини справи, судова колегія вважає за необхідне вказати таке.

Так, ст. 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині зупинення провадження у справі та призначення наступного судового засідання по справі на 16.05.2016р. виходив з того, що місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP): якого необхідно повідомити про час і дату слухання справи шляхом направлення ухвал суду по справі № 918/1274/15 та документів, що стосуються даної справи через Центральний орган вищезазначених країн, як то передбачено Гаазькою конвенцію про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965р є № 22 6Т2, Великобританія, Англія, Лондон, вул. Кобург-роуд, буд. Олімпія-індастріал-істейт, корп. 5..

Тобто, провадження у справі було фактично зупинено до вручення відповідачу позовних матеріалів і ухвал суду від 16.11.2015 р., 18.11.2015 р., 07.12.2015 р.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що судове рішення у формі висновку ухвали від 07.12.2015 р. господарського суду першої інстанції про звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іншого компетентного органу іноземної держави (Великобританії) в оскаржуваній ухвалі господарського суду Рівненської області відсутнє.

Більш того, навіть мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не визначає саму обставину (факт) звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги, а також компетентний орган іноземної держави, до якого звертається господарський суд із судовим дорученням.

Як вбачається з роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України в абзаці 1 пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає доводи скаржника підставними і приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у справі, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості зупинення провадження у справі до вручення відповідачам позовних матеріалів і ухвал суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Крім того, відповідно до положень статті 125 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, звернення господарського суду з судовим дорученням про надання правової допомоги є правом, а не безумовним обов'язком господарського суду при розгляді справи за участю іноземних суб'єктів господарювання.

Міжнародним договором, яким регулюється питання вчинення певних процесуальних дій на території іншої держави, є Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965р. (надалі - Конвенція), до якої Україна приєдналась 19.10.2000р.

Відповідно до частини 1 статті 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною 1 статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Відповідно до статті 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

В той же час, згідно із статтею 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Держава Україна приєдналася до Конвенції 19.10.2000р. відповідно до Закону України Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 19.10.2000р.

Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії підписало Конвенцію 10.12.1965 року, ратифікація (приєднання) була здійснена 17.11.1967 року, набрання чинності -10.02.1969 року.

Як вбачається з інформації в мережі Інтернет (https://hcch.net/index_en.php?authorities.details&aid=278) Великобританія не заперечує проти способів передачі документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

Таким чином, на думку судової колегії, місцевий господарський при розгляді даної справи не обмежений у можливості надсилати судові документи відповідачу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Метал Сістемз Імпекс" (METAL SYSTEMS IMPEX LLP) у порядку, визначеному у пункті а статті 10 Конвенції, а саме надсилати судові документи безпосередньо поштою на адресу відповідачів, а не до Центральних органів Великобританії.

Згідно із статтею 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 15 Конвенції якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

Разом з тим, пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи.

При цьому, беручи до уваги рекомендації Практичного керівництва по застосуванню Гаазської конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів до статті 15 Конвенції, розробленого Постійним бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права, і яке по суті є узагальненням практики застосування зазначеної Конвенції судами держав - учасниць, у випадку, якщо на момент розгляду справи, призначеної в межах процесуальних строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, сторона-нерезидент не з'явилась у судове засідання і не отримано жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів, суд, з огляду на приписи частини третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", продовжує строк вирішення спору з одночасним відкладенням розгляду справи (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України) в межах строків, передбачених частиною 2 статті 15 Конвенції.

Отже, для вирішення питання про необхідність зупинення провадження у справі у зв'язку із зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги положення статті 15 Конвенції не мають безпосереднього істотного значення, оскільки мають інший предмет правового регулювання, що поряд з встановленим вище свідчить про помилкове застосування судом першої інстанції деяких норм Гаазької конвенції 1965 року на даному етапі розгляду господарської справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (&66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів даної справи, спір по суті заявлених вимог судом першої інстанції не вирішений, необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу.

Враховуючи викладене, ухвала господарського суду Рівненської області від 07.12.2015р. в частині зупинення провадження у справі № 918/1274/15 є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, і тому підлягає скасуванню .

Крім того, виходячи з правових приписів чинного процесуального законодавства України та враховуючи уточнення апеляційної скарги, колегія суддів відзначає таке.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" №8 від 13.06.2007р. вказано, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченим процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України містить виключний перелік імперативних норм щодо права оскарження ухвал суду в апеляційному порядку. Отже, оскарженню підлягають лише ті ухвали, про можливість оскарження яких прямо зазначено у відповідній статті Кодексу.

Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається (пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007р.).

З огляду на зазначені норми чинного законодавства України, судова колегія приходить до висновку що апеляційне провадження в іншій частині оскаржуваної ухвали підлягає припиненню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та факти, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. В силу частини 2 статті 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (частина 2 статті 43 ГПК України), якими в силу статті 32 даного Кодексу є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 року у справі № 918/1274/15 в частині зупинення провадження у справі , прийнята при не належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового скасування..

Згідно п. 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК. Вказане необхідно врахувати місцевому господарському суду при прийнятті рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,п.4 ч.1ст.104,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селадон -Рось"на ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. у справі № 918/1274/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. в частині зупинення провадження у справі № 918/1274/15 до 16 травня 2016 р. скасувати.

Апеляційне провадження в іншій частині ухвали господарського суду Рівненської області від 07.12.2015 р. припинити.

Справу передати на розгляд до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.