КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/4339/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Рудченка С.Г.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Демченко О.В. - дов. №201 від 20.03.15;

відповідача Свиридовський О.А. - дов. №88 від 04.03.15;

третьої особи ОСОБА_5 - дов. №3812 від 01.12.09.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Поліпромсинтез"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015

у справі № 910/4339/15-г (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до відповідача ТОВ "Поліпромсинтез"

третьої особи, яка ОСОБА_7

не заявляє самостійні

вимоги на стороні

відповідача

про стягнення заборгованості у сумі 52 321 доларів США

32 центи (за курсом НБУ станом на 16.02.2015

еквівалентно 1 369 959, 92 грн.) за Кредитним

договором

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 позивач ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" про стягнення заборгованості у сумі 52 321 доларів США 32 центи (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1 369 959 грн. 92 коп.) за Кредитним договором № 62-2013 від 29.05.2013, в тому числі: 50 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1 302490 грн. 00 коп.), заборгованість зі сплати процентів у розмірі 2255 доларів США 57 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 58 757,15 грн.) за період 20.01.2015, крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Договором позивачем нараховано пеню за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 59 доларів США 28 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1 544,23 грн.) за період 16.09.2014 по 20.01.2015, штраф на підставі п.п. 10.7, 14.5 Кредитного договору у розмірі 7 000,00 грн. та 3 % річних у розмірі 6 доларів США 47 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 168,54 грн.) за період 20.01.2015.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував на тому, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Кредитного договору № 62-2013 від 29.05.2013 не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по кредиту у заявленому розмірі.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, в порядку ст. 27 ГПК України заявляв Клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_7, який одночасно є директором відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" і заставодавцем кредитної заборгованості. Суд першої інстанції назване Клопотання відповідача залишив без задоволення, з посиланням на його безпідставність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 № 910/4339/15-г позовні вимоги задоволено повністю, як заявлені обґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Поліпромсинтез" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 № 910/4339/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2015, для розгляду даної апеляційної скарги було сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г., суддів: Лобаня О.І., Федорчука Р.В..

Ухвалою КАГС від 10.06.2015 № 910/4339/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г., суддів: Лобаня О.І., Федорчука Р.В.) та призначено судове засідання.

Під час судового засідання від 29.07.2015 представником відповідача було заявлено усне Клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_7, оскільки він є директором відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" та заставодавцем кредитної заборгованості за Договором застави майнових прав від 14.01.2014 №62-З1-2013. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 29.07.2015 т. 1 а/с 240).

За Ухвалою КАГС від 29.07.2015 № 910/4339/15-г було задоволено назване Клопотання відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_7. (колегія суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г., суддів: Лобаня О.І., Федорчука Р.В.) (т. 1 а/с 241-243)

Позивач ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 29.07.2015, просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 № 910/4339/15-г без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Третя особа гр. ОСОБА_7 у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 10.08.2015, просив колегію суддів Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 № 910/4339/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог, як таке, що прийнято з порушенням вимог діючого законодавства України.

За Розпорядженням в.о. керівника апарату КАГС від 10.08.2015 №09-52/1062/15, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. у черговій відпустці, дану справу було передано на повторний автоматичний розподіл.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2015 № 910/4339/15-г, для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л..

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 13.08.2015, у зв'язку із перебуванням судді Куксова В.В. у черговій відпустці, для розгляду апеляційної скарги по справі №910/4339/15-г було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 13.08.2015 №910/4339/15-г апеляційне провадження за скаргою відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л..

В подальшому, під час апеляційного перегляду даної справи склад колегії суддів змінювався.

До останнього судового засідання, за Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 14.01.2016, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, було змінено склад колегії - головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л., яка розглядала справу, на колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.05.2013 між позивачем ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (кредитор) та відповідачем ТОВ "Поліпромсинтез" (позичальник) було укладено Кредитний договір № 62-2013, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії на суму 135 000 доларів США 00 центів (кредит) для поновлення обігових коштів, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використовувати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені даним договором, а також виконати інші обов'язки, визначені даним договором.

Процента ставка за користування кредитом 14,65 % річних (пункт 1.3 Договору).

14.02.2014 між позивачем ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та відповідачем ТОВ "Поліпромсинтез" було укладено Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору № 62-2013 від 29.05.2013, відповідно до умов якого процентна ставка за користування кредитом з 29.05.2013 по 13.02.2014 встановлена у розмірі 14,65 % річних та з 14.02.2014 - 14,5 % річних.

Згідно з пунктом 1.4 Кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін № 1 від 14.02.2014, кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 13 лютого 2015 року включно.

Відповідно до пункту 2.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, що по розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/360.

У відповідності до пункту 2.4. Кредитного договору проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок-кореспондент № 136, не пізніше 15 календарного числа місяця наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Положеннями пункту 6.1. Кредитного договору сторони погодили, що заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником у кінці терміну дії Договору.

Позичальник протягом дії даного Кредитного договору зобов'язаний надавати кредитору щоквартально, не пізніше 25 числа першого кварталу, наступного за звітним (для річної звітності - щорічно не пізніше 9 лютого року, наступного за звітним), належним чином засвідчені: бухгалтерський баланс (форма №1); звіт про фінансові результати (форма № 2); звіт про основні показники діяльності підприємства (форма №1-підприємство); розширену дебіторську та кредиторську заборгованості за встановленою кредитором формою (пункт 10.5 Кредитного договору).

У відповідності до пункту 10.7 Кредитного договору позичальник зобов'язаний надавати кредитору всі необхідні документи для здійснення перевірки цільового використання кредитних коштів, аналізу фінансового стану позичальника та сприяти кредитору в здійсненні цих перевірок.

Згідно з пунктом 8.1. Кредитного договору уразі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором кредитор має право припинити надання кредитних коштів за цим договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового поновного погашення заборгованості позичальника за кредитом разом зі сплатою усіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню штрафи та інші платежі відповідно до цього Договору.

Зокрема, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором у таких випадках: порушення умов цільового використання кредиту; порушення позичальником засвідчень і гарантій згідно статті 13 цього Договору; відмова позичальника від вчинення дій, що передбачені пунктом 4.3 цього Договору; порушення позичальником будь-якого з обов'язку, встановлених статтею 10 цього Договору; порушення позичальником/поручителем/майновим поручителем своїх обов'язків за Договором (договорами) застави/поруки, що оформлені в забезпечення виконання вимог цього Договору; припинення з будь-яких підстав договору (договорів) застави/поруки, що оформлені в забезпечення виконання вимог цього договору або визнання їх недійсними, або неможливість звернення стягнення на предмет застави, з будь-яких причин незалежно від наявності/відсутності вини позичальника/поручителя або явна неможливість покрити за рахунок майна суму зобов'язань позичальника; порушення позичальником строків виконання грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 7 календарних днів; тощо.

Суд першої інстанції, дослідивши зміст укладеного між сторонами справи Договору, дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов Договору, на підставі письмової Заяви, було надано відповідачу кредит на умовах, передбачених укладеним між сторонами Кредитним договором № 62-2013 від 29.05.2013, що підтверджується банківськими виписками.

В свою чергу, відповідач в порушення умов названого Кредитного договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим, в останнього виникла заборгованість з повернення кредиту у заявленому розмірі.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредиту у сумі 50 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1 302490 грн. 00 коп.), зі сплати процентів у розмірі 2255 доларів США 57 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 58 757,15 грн.) за період 20.01.2015 підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Кредитним договором позивачем нараховано пеню за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 59 доларів США 28 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1544,23 грн.) за період 16.09.2014 по 20.01.2015, штраф на підставі п.п. 10.7, 14.5 Кредитного договору у розмірі 7 000,00 грн. та 3 % річних у розмірі 6 доларів США 47 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 168,54 грн.) за період 20.01.2015.

Згідно з пунктом 14.4 Кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник оплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до пункту 14.5 Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником умов, викладених в пунктах 10.4-10.7 Договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 1 000 грн. 00 коп. за кожний факт порушення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції враховано рекомендації, викладені у пункті 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", стосовно того, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Місцевим господарським судом зазначено, що дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пунктів 14.4 та 14.5 Кредитного договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм ст.625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, враховуючи факт несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача 59 доларів США 28 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 1 544 грн 23 коп.) пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 6 доларів США 47 центів (за курсом НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 168 грн 54 коп.) 3 % річних та 7 000 грн. 00 коп. штрафу є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ТОВ "Поліпромсинтез" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що оскільки 21.11.2014 у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було введено тимчасову адміністрацію, банк зупинив всі операції по рахункам відповідача, зокрема і списання коштів без заявки відповідача, що було визначено Договором застави майнових прав від 14.02.2014 №62-З1-2013, чим сам позбавив Товариство можливості виконувати свої зобов'язання по Кредитному договору щодо своєчасної сплати заборгованості.

Відповідач пояснює, що 14.02.2014 між банком та гр. ОСОБА_7 було укладено Договір застави майнових прав №62-З1-2013, за яким встановлено порядок списання грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 у разі невиконання позичальником ТОВ "Поліпромсинтез" своїх обов'язків по Кредитному договору від 29.05.2013 № 62-2013, або у разі порушення ОСОБА_7 умов вищеназваного Договору застави.

Так, скаржник ТОВ "Поліпромсинтез" посилається на п. 4.1 Договору застави, за яким визначено, що заставодержатель-банк набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (в т.ч. сума основного боргу, проценти, комісії, неустойка, витрати по зверненню на предмет застави), в порядку передбаченому цим Договором застави, у разі невиконання позичальником будь-яких умов Кредитного договору та/або Заставодавцем цього Договору застави.

Також, скаржник звертає увагу і на те, що 14.02.2014 між позивачем ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (новий кредитор) та третьою особою гр. ОСОБА_7 (кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 62-УІ-2013, за п. 1.1 якого, кредитор (ОСОБА_7.), відступає Новому кредитору (банку) право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за депозитним Договором банківського вкладу "З любов'ю VAB! "Тринадцяти місячний" № 745750/2014 від 14.02.2014 (надалі - Договір вкладу), укладеному між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (Банк) та ОСОБА_7 (вкладник), в сумі заборгованості боржника ТОВ "Поліпромсинтез" перед банком.

Пунктом 1.1.1. названого Договору про відступлення права вимоги визначено, що розмір права вимоги, що відступається, складає 150 000,00 доларів США 00 центів, що по курсу НБУ, станом на дату укладення цього Договору становить 1 294 635,00 грн..

Пунктом 1.2 Договору про відступлення права вимоги зазначено, що відкладальною обставиною в розумінні цього Договору є невиконання ТОВ "Поліпромсинтез" зобов'язань по Кредитному договору від 29.05.2013 № 62-2013, укладеному між ПАТ "ВіЕйБі" та ТОВ "Поліпромсинтез" (позичальник) та/або Заставодавцем (ОСОБА_7.) по Договору застави майнових прав від 14.02.2015 №62-З1-2013. (т.1 а/с 166)

Надалі, 16.04.2014 між ОСОБА_7 (сторона-1) та ТОВ "Поліпромсинтез" (сторона-2) було укладено Договір про часткове відступлення права вимоги, за п. 1.1 якого: "сторона-1 передає, а сторона-2 приймає на себе частину права, що належить стороні-1, і стає новим кредитором щодо права вимоги стягнення суми в розмірі 50 000 доларів США за Договором №745750/2014 від 14.02.2014, укладеним між стороною-1 ОСОБА_7 та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/37463/14-ц від 06.04.2015 належного стороні-1, права по здійсненню необхідних заходів для захисту від посягань з боку третіх осіб та відновлення порушеного права, зокрема за умовами сингулярного правонаступництва".

06.10.2014 між ОСОБА_7 (сторона-1) та ТОВ "Поліпромсинтез" (сторона-2) було укладено другий Договір про часткове відступлення права вимоги, за п. 1.1 якого: "сторона-1 передає, а сторона-2 приймає на себе частину права вимоги стягнення суми в розмірі 50 000 доларів США за Договором №745750/2014 від 14.02.2014, укладеним між стороною-1 та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", належного стороні-1 з умовами правонаступництва". (т. 1 а/с 221-222)

За ствердженнями відповідача, банк, уклавши з ОСОБА_7 названі Договори про відступлення права вимоги, поєднав боржника за грошовим зобов'язанням за Кредитним договором від 29.05.2013 № 62-2013 та кредитора за Договором застави майнових прав від 14.02.2014 №62-З1-2013 по цьому ж Кредитному договору в одній особі, а тому зобов'язання по вказаному Кредитному договору припиняються в силу приписів ст. 606 ЦК України, ч. 2 ст. 204 ГК України.

Серед іншого, у доводах апеляційного оскарження відповідач стверджує і про те, що ОСОБА_7, з метою отримання частки своїх коштів за виключенням тих, що підуть в рахунок погашення боргу за кредитом, 08.10.2014 звернувся до банку із заявою (про зарахування зустрічних однорідних вимог) про повернення депозиту достроково та за рахунок частини депозиту погасити заборгованість за Кредитним договором від 29.05.2013 № 62-2013. Скаржник неодноразово звертає увагу колегії суддів, що з вказаною Заявою ОСОБА_7 звернувся до банку ще за 43 дні до прийняття Постанови Правління НБУ № 733/БТ від 20.11.2014 за якою ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, тобто коли жодних обмежень щодо здійснення банківських розрахунків не існувало. За оцінкою відповідача, ОСОБА_7 вчинив односторонній правочин для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, для вчинення якого достатньо лише заяви однієї сторони.

Тобто, доводи апеляційного оскарження ТОВ "Поліпромсинтез" зводяться в основному до того, що банк в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором від 29.05.2013 № 62-2013 повинен був здійснити зарахування частини суми депозитного вкладу з рахунку ОСОБА_7, який є одночасно директором ТОВ "Поліпромсинтез" та заставодавцем кредитної заборгованості за Договором застави майнових прав від 14.01.2014 №62-З1-2013, оскільки на рахунку ОСОБА_7 була наявна сума вкладу у розмірі 150 000,0 дол. США.

Поряд з цим, відповідач посилався на Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06.04.2015 по справі № 761/37463/14-ц, за яким було задоволено частково позов ОСОБА_7 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення суми банківського вкладу, пені, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди за Кредитним договором №62-2013 від 29.05.2013, а саме: стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_7 суму залишку вкладу за Договором банківського вкладу «З любов'ю VAB» №745750/2014 від 14 лютого 2014 року у розмірі 100000 /сто тисяч/ дол. 00 центів США. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 328 /триста двадцять вісім/ дол. 77 центів США, в решті позову в частині стягнення пені, 3% річних та моральної шкоди відмовлено.

Колегією суддів при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що за Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08.07.2015 по справі № 761/37463/14-ц було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни; скасовано Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06.04.2015 в частині стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_7 суми залишку вкладу за Договором банківського вкладу «З любов'ю VAB» №745750/2014 від 14.02.2014 у розмірі 100 000,00 доларів США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 328,77 доларів США; ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, в решті зазначене рішення залишено без змін.

При цьому, Апеляційний суд міста Києва у своєму Рішенні від 08.07.2015 № 761/37463/14-ц з посиланням на норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив з того, що за Постановою Правління Національного банку України №733/БТ від 20.11.2014 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, за Постановою Правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. У зв'язку з цим, за висновком Апеляційного суду міста Києва, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на момент звернення гр. ОСОБА_7 до суду у грудні 2014 року не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто, фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з депозитного рахунку, відкритого на ім'я гр. ОСОБА_7.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, з огляду на доводи апеляційного оскарження, вивчивши матеріали справи, вважає за важливе звернути увагу на наступне.

За Постановою Правління Національного банку України №733/БТ від 20.11.2014 ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію.

За Постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято Рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Славкіну Марину Анатоліївну.

Тобто, станом на момент прийняття оскарженого судового рішення по даній справі - 23.04.2015 у відповідача ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" з 19.03.2015 було відкликано банківську ліцензію та введено ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Банки і банківську діяльність", банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб;

банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Приписами ст. 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зокрема, визначено, що юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно після отримання банківської ліцензії та внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків. Забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що банківська установа має право здійснювати банківську діяльність виключно на підставі ліцензії Національного банку України.

Оскільки, за Постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" було відкликано банківську ліцензію, то як на час розгляду даної справи судом першої інстанції, так і апеляційного перегляду цієї справи ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" втратив можливість здійснювати будь-яку банківську діяльність.

Порядок ліквідації банків врегульований розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з ч. 4 ст. 45 якого протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Згідно з п. 20.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за №492 після прийняття Національним банком Рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

При цьому в п. 4.27 глави 4 розділу V Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 за №2 передбачено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оскільки Правління Національного Банку України за Постановою №188 від 19.03.2015 в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" відкликало банківську ліцензію та розпочало процедуру ліквідації позивача, а 20.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду було прийнято Рішення №63 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», то задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто, оскільки у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відкликано банківську ліцензію, то банк втратив можливість здійснювати будь-яку банківську діяльність.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості здійснення банківської діяльності, оскільки відкликано банківську ліцензію викладена у Постанові Верховного суду України від 13.05.2015 по справі № 6-144цс15, Постанові Вищого Господарського суду України від 04.11.2015 № 910/15474/14.

Колегія суддів, вважає за необхідне звернути увагу, що представником позивача під час судового засідання від 14.01.2016 було надано інформацію, що відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" та третю особу ОСОБА_7 внесено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк". При цьому, позивачем було пояснено, що заяву відповідача про визнання його кредитором задоволено та визнано акцептованим кредитором в межах суми 3 324 164,04 грн., в свою чергу, заяву фізичної особи ОСОБА_7 задоволено в межах суми - 200 000,00 грн. (Заява ОСОБА_7 про визнання кредитором від 20.04.2015 вх. № Вд 174-288) (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 14.01.2016)

Отже, на момент апеляційного перегляду справи відповідача та третю особу визнано акцептованими кредиторами банку, що відповідає вимогам чинного законодавства України в частині процедури задоволення вимог кредиторів банківської установи, яка перебуває в процедурі ліквідації.

Позивач ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" щодо доводів скаржника про зарахування зустрічних однорідних вимог, за своїм письмовим Відзивом зазначає про наступне.

Пунктом 8 статті 26 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у Банку, якщо такий вклад використовується вкладником, як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим Банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання такого зобов'язання.

Відповідно до ч. 4. ст. 48 вищевказаного Закону Уповноважена особа фонду на ліквідацію складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Статтею 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що з дня свого призначення уповноважена особа Фонду приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включається будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також індивідуально визначене майно та майнові права, що належать банку на підставі речових прав (ліцензії, гудвіл тощо). Черговість задоволення вимог кредиторів Банку визначена статтею 52 вищезгаданого закону.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

Статтею 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені фонду та в межах повноважень передбачених цим Законом, виконує дії із збереження виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Позивач зазначає, що 21.11.2014 Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" було розпочато процедуру виведення Банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації, станом на 16.09.2014 (настання строку сплати процентів по Кредитному договору) задоволення вимог Банку за Кредитним договором за рахунок заставленого майна вже не було можливим, оскільки можливістю списання депозитних коштів з рахунків поза межами ліквідаційної процедури не передбачена чинним законодавством та не входить до сфери повноважень Уповноваженої особи Фонду.

При цьому, банк звертає увагу, що тимчасову адміністрацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" введено 21.11.2014, тобто після набрання чинності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно процедура тимчасової адміністрації та ліквідації регулюється саме цим Законом, і положення його статей, в тому числі і статті 26 (з урахуванням перехідних положень Закону), є обов'язок для виконання Банком незалежно від дати укладання депозитних договорів, договорів про уступлення прав вимоги із заставодавцями.

Позивач пояснює, що станом на сьогодні кошти ОСОБА_7 знаходяться в ПАТ "ВіЕйБі Банк" та не є списаними на погашення заборгованості за Кредитним договором, укладеним з ТОВ "Поліпромсинтез". Таким чином, зобов'язання за Кредитним договором не є припиненими, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження задоволення вимог кредитора у вигляді погашення заборгованості, а право списання коштів в рахунок погашення заборгованості застосовується лише за волевиявленням Банку у встановленому чинним законодавством порядку, з обов'язковим урахуванням положень ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Колегія суддів щодо інших зауважень відповідача, викладених у його апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до скарги, зокрема про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 43 ГПК України щодо обов'язку всебічно, повно і об'єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії", заява № 30544/96). Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Поліпромсинтез" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 № 910/4339/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 № 910/4339/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 № 910/4339/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/4339/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

С.Г. Рудченко