РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №905/2695/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі відділення "Донецька регіональна дирекція" ПАТ "Златобанк"

про стягнення 31 533,43 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Мякота М.С. - представник за довіреністю № 20/15-ю від 23.02.15
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 20.01.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі відділення "Донецька регіональна дирекція" ПАТ "Златобанк" про стягнення безпідставно утримуваних коштів в розмірі 31 533,43 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.11.2015 року справу № 905/2695/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ господарського суду міста Києва, справу № 905/2695/15 передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 суд прийняв справу № 905/2695/15 до свого провадження та призначив до розгляду в судовому засіданні 16.12.2015.

15.12.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання та клопотання про витребування доказів.

У судове засідання, призначене на 16.12.2015, з'явився представник відповідача.

На виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі відповідач через канцелярію суду подав письмовій відзив, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права встановлених законом. Оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку у період запровадження в банку ліквідаційної процедури, то виконання зазначеної операції обмежувалось останнім відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 та п. 2 ст. 46, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, вимоги позивача до банку, який знаходиться у процедурі ліквідації, можуть бути заявлені лише у формі заяви про визнання кредиторських вимог та включення їх до переліку вимог кредиторів.

У судовому засідання представник відповідача щодо клопотань позивача про відкладення розгляду справи та витребування доказів заперечував.

Дослідивши клопотання позивача, суд вирішив в порядку ст. 38 ГПК України задовольнити його та витребувати у відповідача необхідні докази для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16.12.15 суд задовольнив клопотання відповідача та продовжив строк вирішення спору, розгляд справи відклав на 20.01.16.

В судове засідання 20.01.16 з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання 20.01.2016 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника на розписці про відкладення розгляду справи.

Суд приходить до висновку, що незважаючи на неявку представника відповідача в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 вересня 2012 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" (далі - клієнт, позивач) був укладений договір банківського рахунку № 2594-ЮР, який відповідно до Договору від 09.08.13 про внесення змін був викладений новій редакції (далі - договір банківського рахунку)..

Відповідно до п.1.1 договору банківського рахунку банк відкриває клієнту поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті на підставі окремої/их заяви/заяв клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт здійснює оплату наданих банком за цим договором послуг згідно з Тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АТ «Златобанк» (п. 1.1. Договору).

Таким чином позивачу у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк" було відкрито поточний рахунок № 2594 у гривні (980) .

За умовами п. 2.5. Договору розрахункові документи приймаються до виконання банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України. Банк виконує операції за Рахунком за дорученням Клієнта, в порядку договірного списання або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів в порядку, строках та на умовах, передбачених законодавством України, цим Договором та іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом.

Пунктами 3.3.2. та 3.3.5. Договору сторони погодили, що банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України, а також за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року, який обліковується з дати відкриття рахунку за заявою клієнта, або до моменту настання випадків закриття рахунку, передбачених цим договором та чинним законодавством України (п. 7.1. Договору).

За твердженням позивача станом на дату подачі позовної заяви на його рахунках, що розміщені у відповідача, знаходяться грошові кошти, безпідставно утримувані відповідачем, в розмірі 31 533,43 грн., що підтверджується виписками із системи АРМ «Нокк Клієнт-Банк». Позивач стверджує, що вказані грогові кошти були заблоковані відповідачем на рахунках позивача, внаслідок чого позивач не може ними розпоряджатися, в зв'язку з чим виник спір у даній справі.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, а відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

При цьому, згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні").

Пункт 3 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлює, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

В той же час, судом встановлено, що постановою Правління Національного Банку України від 13.02.2015 року № 105 віднесено Публічне акціонерне товариство "ЗЛАТОБАНК" до категорії неплатоспроможних".

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30, яким вирішено запровадити тимчасову адміністрацію та призначити уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві "ЗЛАТОБАНК" на 3 три місяці з 14.02.2015 року до 13.05.2015 року.

13.05.2015 постановою Правління НБУ № 310 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК". Рішенням № 99 від 13.05.2015 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішено розпочати ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Славінського В.І.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачені статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (із змінами та доповненнями). Зокрема, відповідно до частини 5 цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

У відповідності до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Так, згідно статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під поняттям вкладник розуміється фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням і правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Вимога позивача про стягнення, є вимогою кредитора (вимогою щодо виконання банком зобов'язань по наданню банківських послуг), задоволення якої не здійснювалося згідно частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства ""ЗЛАТОБАНК", задоволення вимог кредиторів банку, зокрема Публічного акціонерного товариства Банк ""ЗЛАТОБАНК", здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, оскільки між сторонами у даній справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, у даному випадку позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки під час розгляду даного спору в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, які в силу ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання ПАТ "Златобанк" перерахувати 31533,43 грн. безпідставно утримуваних коштів не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України є помилковими та необґрунтованими, оскільки за змістом наведеної норми особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Виходячи з аналізу вищенаведеної норми, суд приходить до висновку, що вказаний вид позадоговірних зобов'язань зумовлений такими юридичними фактами, як набуття особою майна, або його збереження за рахунок іншої особи, а також відсутність для цього правових підстав, або якщо такі підстави відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у даній справі було укладено договір банківського рахунку № 2594-ЮР від 25.09.2012, грошові кошти позивачем були перераховані на відповідні рахунки відкриті у відповідача на підставі вищевказаного договору, тобто за наявності відповідної правової підстави та не можуть бути кваліфіковані як безпідставне збагачення, а відтак - норми ст. 1212 Цивільного кодексу України у даному випадку не підлягають застосуванню.

Тож, правовідносини сторін у даній справі врегульовані нормами зобов'язального права, в той час як договірних характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду України від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13 та від 22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012, а також застосовані Вищим господарським судом України при касаційному перегляді справ та наведені у відповідних постановах від 11.03.2015 р. у справі № 925/1418/14, від 23.02.2015 р. у справі № 927/1276/14 та від 04.02.2015 р. у справі № 914/740/14.

При цьому, суд обмежений предметом та підставами позову, що заявлені позивачем та не праві самостійно визначати та/або змінювати їх.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.01.2016

Суддя Пукшин Л.Г.