ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016 року Справа № 912/3703/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Вечірка І.О.

при секретарі: Мудрак О.М.

за участю представників:

прокурора: Третельницька О.П. - прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області, посвідчення №029843 від 20.10.2014р.;

позивача: не явився;

відповідачів: 1. не явився;

2. не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області (м. Кіровоград) на рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2015р. у справі №912/3703/14

за позовом: прокурора Олександрійського району Кіровоградської області (м. Олександрія Кіровоградської області) в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (м. Кіровоград)

до: 1 - державного підприємства «Конярство України» (м. Київ)

2 - товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» (м. Кіровоград)

про: визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03 грудня 2015 року (підписано 08.12.2015р.) у справі №912/3703/14 (головуючий суддя Шевчук О.Б., судді: Змеул О.А., Макаренко Т.В.) відмовлено в задоволенні позову прокурора Олександрійського району Кіровоградської області (м. Олександрія Кіровоградської області) в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (м. Кіровоград) до державного підприємства «Конярство України» (м. Київ) і товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» (м. Кіровоград) про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02 від 21.02.2014р. та зобов'язання повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3949,2 га ріллі на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області вартістю 81464413,00 грн. шляхом складання акту приймання-передачі та звільнити ці земельні ділянки шляхом фактичного припинення господарської діяльності на них. Зазначеним рішенням з позивача на користь Державного бюджету України стягнуто 2436,00 грн. судового збору.

Заступник прокурора Кіровоградської області, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2015р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Підставами для скасування рішення заступник прокурора вважає неправильне застосування господарським судом норм матеріального права та не відповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Всупереч ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 92 ЦК України судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що на момент укладання спірного договору і на момент розгляду справи відсутні будь-які правовстановлювальні документи на спірну земельну ділянку чи рішення органів влади про передачу цих земель у користування. ДП «Конярство України» не набувало права на спірну земельну ділянку, отже не могло здійснювати будь-яких цивільних прав щодо неї. Крім того, скаржник вказав, що відповідно до п.п. 31 п. 4 Положення про Держгеокадастр від 14.01.2015р. №15, ст.ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, Держгеокадастр та його територіальні органи є самостійними у прийнятті рішень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області позивач, відзив на апеляційну скаргу не надав, представник позивача у судове засідання не явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.

Державне підприємство «Конярство України» - відповідач-1, у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 01.02.2011р. №33 «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких повязана з розвитком конярства» та за передавальним актом комісії з реорганізації ДП «Олександрійський кінний завод №174» став правонаступником всіх майнових та немайнових прав і обовязків кінного заводу, у тому числі і права постійного користування земельними ділянками на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту). Позивач безпідставно вказує, що відповідач-1, надавши відповідачу-2 доступ до земельної ділянки, фактично розпорядився земельною ділянкою. Дане твердження суперечить інституту розпорядження майном, який передбачає право на відчуження майна, тобто передачу права власності юридичним чи фізичним особам.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» - відповідач-2 відзив на апеляційну скаргу не надав.

18.01.2016р. на адресу суду по електронній пошті від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Враховуючи, що зазначене клопотання не містить обґрунтування та жодних доказів наявності обставин, які свідчили б про необхідність проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відсутність клопотань про проведення відео конференції від інших учасників судового процесу, можливість сторони подати необхідні докази в обґрунтування своїх заперечень в письмовому вигляді, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В призначений представники сторін в судове засідання не явились, надіславши 18.01.2016р. клопотання про відкладення розгляду справи, які обґрунтовані неможливістю забезпечити явку представників в судове засідання, у звязку зі складними погодними умовами.

Беручи до уваги, що неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, матеріали справи є достатніми для прийняття рішення по справі, сторони ухвалою суду від 29.12.2015р. попереджені про можливість розгляду справи за їх відсутності, справа переглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частина постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши прокурора, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 21.02.2014р. між державним підприємством «Конярство України» в особі керівника філії Олександрійський кінний завод №174 (сторона-1) і товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 (сторона-2) був укладений договір про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02. Сторони за даним договором зобовязались шляхом обєднання і використання власного або залученого майна (основних засобів,оборотних засобів та/або нематеріальних активів, грошових коштів, зусиль, трудових ресурсів, ділових звязків та ділової репутації), з метою отримання прибутку, спільно обробляти земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3949,2 га, яка знаходиться на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, вирощувати культури, здійснювати оптову торгівлю, надавати послуги у сфері сільськогосподарського господарства, здійснювати інші види діяльності згідно класифікатору КВЕД (п. 1.1. договору).

Відповідно до підпункту 3.1.1. п. 3.1. договору сторона-1 за даним договором зобовязалась у термін протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту набрання чинності цього договору надати представникам сторони-2 доступ до земельних ділянок, загальною площею 3949,2 га, яка знаходиться на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, які підлягали обробітку згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору.

В свою чергу сторона-2 зобовязалась відповідно до пп. 4.1.1.- 4.1.9. договору зобов'язалась у термін протягом 3 (трьох) календарних днів після підписання цього договору приступити до здійснення спільних проектів, передбачених умовами даного договору; вживати заходів до забезпечення виконання робіт за даним договором; надавати Стороні-1 за її письмовим запитом, інформацію про перебіг виконання спільних проектів; в строк не пізніше 10 числа другого місяця, що слідує за звітним кварталом надавати Стороні-1 фінансовий звіт про результати виконання даного договору; погоджувати структуру посівних площ з відповідним органом згідно з чинним законодавством; вирішувати питання фінансування виробництва, транспортування та реалізації продукції; проводити поставку необхідних матеріально-технічних ресурсів та основних засобів для виконання робіт; забезпечувати комерційну діяльність по реалізації вирощеної продукції, вести переговори з покупцями та укладати цивільно-правові угоди; зареєструвати даний договір у встановленому законодавством порядку.

Внеском сторони-1 у спільний обробіток є надання доступу стороні-2 земельних ділянок площею, вказаною у Додатку №1, який є невідємною частиною даного договору. Внесок сторони-1 оформляється Актом надання доступу до земельних ділянок, який підписується повноважними представниками сторін (п.п.6.1.1-6.1.2.).

Пунктом 6.1.5. договору визначено, що земельні ділянки, доступ до яких надається сторною-1 в якості внеску у спільний обробіток, є державною власністю, знаходяться на праві постійного користування сторони-1, та підлягають використанню за призначенням, згідно з земельним законодавством України та іншими нормативно-правовими актами. Земельні ділянки не підлягають вилученню і їх статус не змінюється на весь період цього договору.

Сторонами узгоджено в п.6.3. договору, що режим користування (володіння) внесками учасників договору, не поширюється на земельні ділянки, які підлягають спільному обробітку згідно додатку №1, що є невідємною частиною даного Договору. Зазначені ділянки перебувають виключно у користуванні сторони-1, а сторона-2 отримує доступ до ділянок для їх спільного обробітку, відповідно до умов цього договору.

Згідно пп. 8.1.-8.1.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту погодження Міністерством аграрної політики та продовольства України. Термін дії договору: з моменту набрання ним чинності до 01 березня 2019 року.

Прокурор вважає, що відповідач-1 при укладанні наведеного договору діяв без необхідного обсягу цивільної дієздатності та відсутності прав на земельну ділянку та просив визнати недійсним договір про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02 від 21.02.2014р. відповідно до ст.ст. ч.2 ст. 203, ст. 215 ЦК України та зобов'язати повернути земельну ділянку.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (із змінами і доповненнями) встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Зміст дієздатності юридичної особи складається з трьох основних елементів:

1) правочиноздатність юридичної особи, яка може бути визначена як її здатність бути стороною правочину, у тому числі, здатність самою здійснювати правочини.

2) здатність самостійно здійснювати цивільні права і виконувати обов'язки;

3) деліктоздатність, тобто здатність нести відповідальність за цивільні правопорушення.

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Господарським судом встановлено та з матеріалів справи, а саме зі Статуту державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 в редакції 2003р., вбачається, що в 1934 році на базі зернорадгоспу «Індустрія» з метою розведення племінних коней верхових порід було створено Державне підприємство Олександрійський кінний завод №174, засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України (а.с.79 т.1).

Відповідно до інформації Управління Держземагенства в Олександрійському районі Кіровоградської області №01-08/611 від 08.04.2014р. за даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форми 6-зем, 2-зем станом на 01.01.2001р. за ДП Олександрійський кінний завод №174 на території Лікарівської сільської ради рахувалась земельна ділянка площею 5558,4 га. (а.с. 22 т.1).

В подальшому з метою сприяння розвитку кінної галузі, визначення організаційних, правових, економічних і соціальних заходів розвитку конярства в Україні Міністерством Аграрної політики України 19.08.2010р. за №510 було винесено наказ «Про деякі питання розвитку кінної галузі».

Пунктами 2 і 5 документа наказано створити державне підприємство «Конярство України», розмістивши його за адресою: м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1 та затвердити Статут підприємства (а.с.367 т.2).

Відповідно до Господарського кодексу України, Закону України «Про управління обєктами державної власності» та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.2010рр. №2305-р «Деякі питання розвитку конярства» Міністерством аграрної політики України 01.02.2011р. за №33 було прийнято наказ «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких повязана з розвитком конярства».

Згідно змісту наказу державне підприємство Олександрійський кінний завод №174 реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства «Конярство України» зі створенням на базі Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи.

Визначено ДП «Конярство України» правонаступником майнових прав і обовязків реорганізованого підприємства (а.с.55 т.1).

11.08.2011р. головою комісії з реорганізації Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 та директором державного підприємства «Конярство України» було підписано передавальний акт, відповідно до якого останній став правонаступником всіх майнових та немайнових прав, а також обов'язків Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174.(а.с.74-80 т.3).

Невідємною частино акту є інвентаризаційний опис нематеріальних активів (Додаток №2), з якого вбачається, що за ДП Олександрійський кінний завод №174 на субрахунку 121 «Права користування природними ресурсами» обліковувалась закріплена земельна ділянка площею 3949,2 га. (а.с.84 т.3).

Державну реєстрацію ДП «Конярство України» як юридичної особи було проведено державним реєстратором Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 09.12.2010р. за №0038434.

Статутом визначено, що державне підприємство «Конярство України» засноване згідно з наказом Міністерства аграрної політики від 19.08.2010р. №510 «Деякі питання розвитку кінної галузі», на основі державної власності та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (Уповноважений орган управління) і є підзвітним йому.

Відповідно до п. 4.1. Статуту підприємство є юридичною особою та володіє закріпленим за ним на праві господарського відання майном. Права і обовязки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації, яка проводиться згідно з чинним законодавством.

Підприємство може створювати філії та представництва, відділення й інші відокремлені підрозділи (п. 4.4.Статуту).

Філії та представництва не є юридичними особами і діють від його імені на підставі положень про них. Положення про філії та представництва затверджуються директором підприємства. Керівник філії та керівник представництва діють на підставі довіреності, що видається підприємством.

Пунктами 4.10.2-4.10.4. Статуту встановлено, що підприємство має право у встановленому законодавством порядку: придбавати, брати у заставу, отримувати в результаті відступлення, дарування, оренди чи іншими способами майно або набувати право власності на нього від юридичних та фізичних осіб; укладати від свого імені правочини та набувати майнових і немайнових прав.

Згідно п. 5.4. Статуту підприємство здійснює володіння, користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети свої діяльності та законодавства.

Відносини підприємства з іншими підприємствами, установами, організаціями, громадянами у усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі цивільно-правових договорів; підприємство вибирає предмет договору, визначає зобовязання, інші умови господарських відносин, що не суперечить законодавству України та цьому статуту (пп. 8.2., 8.3. Статуту).

За наведених обставин, підтверджених документально ДП «Конярство України» в особі керівника філії Олександрійський кінний завод №174 ОСОБА_2, що діяв на підставі Положення та довіреності №12 від 20.02.2014р., яке уклало договір про спільний обробіток земельної ділянки є особою, яка згідно чинного законодавства набула цивільних прав та обов'язків і діяла при укладанні договору відповідно до закону і Статуту.

Стаття 1130 ЦК України визначає договір про спільну діяльність, як договір за яким сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з ч. 1 с. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним правилом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного суду при вивченні змісту договору дійшла до висновку, що він відповідає загальним умовам укладання договору. При укладанні оспорюваного договору сторони погодили предмет і мета договору, види та обсяг внесків кожної зі сторін, взаємні зобовязання сторін, порядок і умови ведення спільних справ, облік результатів спільної діяльності, порядок та осяг розподілу прибутку, отриманого від ведення спільної діяльності. Сторонами договору не було подано позовів про визнання недійсним або розірвання договору.

Крім того, господарським судом звернуто увагу на те, що договір про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02 від 21.02.2014р. був погоджений Міністерством аграрної політики та продовольства України, що вбачається з його листа №37-27-3-13/2337 від 25.02.2014р. (а.с. 81а т.4). Погодження узгоджується з наказом Мінагрополітики від 22.06.2010р. №341 «Про внесення змін до примірного статуту державного підприємства, віднесеного до сфери управління Мінагрополітики», яким встановлено, що підприємство не має права без попереднього погодження з Уповноваженим органом управління приймати рішення щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка спільно обробляєтья згідно договору від 21.02.2014р., не вибувала з користування ДП «Конярство України» та не передавалась у володіння та/або користування ТОВ «Агрогрупа Деметра», останній відповідно до умов договору має лише право доступу до землі. Тобто, метою договору є не сама земельна ділянка, а отримання прибутку від спільної діяльності на ній.

Судом першої інстанції був зроблений правильний висновок, що при зверненні прокурора у даній справі в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, правонаступником, якого є головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прокурором не доведено, яке право та інтерес держави в особі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області порушується договором про спільний обробіток земельної ділянки від 21.02.2014р. з урахуванням підпорядкування ДП «Конярство України» Міністерству аграрної політики та продовольства України, яке погодило договір та яке згідно з Положенням, затвердженим, указом Президента України від 23.04.2011р. N500/2011 (в редакції, чинній на момент укладання спірного договору) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінагрополітики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, до Основних завдань, якого входить також і формування та забезпечення реалізації: державної політики з питань земельних відносин.

Розпорядження своїм правом на судовий захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 Земельного кодексу України, якою передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

За приписами ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Частина 2 ст. 216 ЦК України передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що прокурор, не довів порушення прав та інтересів позивача укладеною спірною угодою, вимоги щодо зобов'язання повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3949,2 га ріллі на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області вартістю 81464413,00 грн. шляхом складання акту приймання-передачі та звільнення земельної ділянки є безпідставними.

Колегія суддів враховує також постанову Вищого господарського суду України від 02.11.2015р., прийняту з аналогічної справи №912/1677/14 за позовом заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до державного підприємства «Конярство України» та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» про визнання недійсним договору про спільний обробіток землі та зобовязання повернути земельну ділянку.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відмовив прокурору у заявлених позовних вимогах і підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області (м. Кіровоград) на рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2015р. у справі №912/3703/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 03 грудня 2015 року у справі №912/3703/14 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 21.01.2016 року)

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Кощеєв

ОСОБА_3