РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/3017/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві
до За участю про Національного науково - дослідного реставраційного центру України Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Міністерства культури України відшкодування витрат у розмірі 947 376 грн. 00 коп.
Представники:

від Позивача: Терещенко В.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Олексієнко В.М. (представник за Довіреністю);

Бойко О.В. (представник за Довіреністю);

Стрєльнікова С.О. (директор);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного науково - дослідного реставраційного центру України (надалі також - «Відповідач») про відшкодування витрат у розмірі 947 376 грн. 00 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.04.2012 року між Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (Учасник) та Національним науково - дослідним реставраційним центром України (Замовник) було укладено Договір на закупівлю послуг № 113-Д/2012/Шв, відповідно до умов якого Учасник зобов'язався у 2012 році надати Замовнику послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх). Як зазначає Позивач, ним на виконання умов вказаного Договору були надані послуги в період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, а Відповідачем в свою чергу оплачено послуги з охорони за період з 01 січня 2012 року по 28 лютого 2013 року. Позивачем пости охорони з охорони об'єкта відповідача не знімались, надання послуг охорони відповідачу не припинялось та було продовжено в обсягах визначених договором сторін від 10.04.2012 року №113-Д/2012/Шв. Витрати позивача на охорону об'єктів відповідача за період з 01.03.2013 року по 02.02.2014 року склали 947 376 грн. 00 коп. У зв'язку з не підписанням відповідачем договору про надання послуг на 2013 рік позивачу нанесено матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на організацію та здійснення заходів охорони з 01.03.2013 по 31.12.2013 у сумі 947 376 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.03.2015 року (суддя Мудрий С.М.) у задоволенні позовних вимог Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві до Національного науково - дослідного реставраційного центру України про відшкодування витрат у розмірі 947 376 грн. 00 коп. відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року (судді: Руденко М.А. - головуючий, Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.) апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року та рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року у справі №910/3017/15-г скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/3017/15-г.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/3017/15-г передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 року справу №910/3017/15-г прийнято до провадження суддею Чинчин О.В., судове засідання призначено на 26.11.2015 року.

26.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.11.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представники сторін вимоги ухвали суду від 13.11.2015 року не виконали. В судовому засіданні представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року відкладено розгляд справи на 16.12.2015 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи.

27.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

11.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та заява про уточнення позовних вимог, в якій просить Суд: стягнути з Відповідача на користь Позивача 947376,00 грн. (дев'ятсот сорок сім тисяч триста сімдесят шість гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 157896,00 грн. (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто шість гривень 00 копійок) для відшкодування витрат Позивача, понесених на організацію та здійснення охорони Відповідача в 2013 році.

15.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

16.12.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Щодо заяви Позивача про уточнення позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Згідно із п. 3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

В даному випадку Заява Позивача про уточнення позовних вимог фактично є заявою про зміну підстави позову.

Згідно з п.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд приймає Заяву Позивача до розгляду.

Крім того, в судовому засіданні представники відповідача подали заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Міністерство культури України.

Суд зазначає, що відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

В заяві про залучення третьої особи без самостійних вимог, Відповідач зазначив, що є закладом культури музейного типу підпорядкований Міністерству культури України, який є органом управління майном і головних розпорядником бюджетних коштів.

Суд дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши представників відповідача, приходить до висновку про задоволення клопотання та залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Міністерство культури України.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача направити копію позовної заяви Міністерству культури України та надати Суду докази на підтвердження направлення;

2) Відповідача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням заяви Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві про зміну підстави позову;

3) Міністерство культури України надати письмові пояснення по суті позовних вимог Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві.

Крім того, представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Міністерство культури України, відкладено розгляд справи на 13.01.2016 року, у зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

11.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви на адресу Третьої особи.

12.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 13 січня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідача та директор Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник Третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 25.12.2015 р. уповноваженій особі Третьої особи.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13 січня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

10.04.2012 року між Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (Учасник) та Національним науково - дослідним реставраційним центром України (Замовник) було укладено Договір № 113-Д/2012/Шв, відповідно до умов якого Учасник зобов'язався у 2012 році надати Замовнику послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх), на умовах якого позивач (учасник) зобов'язався в 2012 році надати відповідачу (замовник) послуги з охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у приміщеннях відповідно до Дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язався виконувати передбачені договором правила майнової безпеки та щомісячно сплачувати учасникові встановлену плату (далі - договір).

Відповідно до п.10.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2012 року, але відповідно до Бюджетного кодексу України, п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України зобов'язання за цим Договором виникають з 01.03.2012 року.

Протоколом від 10 квітня 2012 року погоджено вартість охорони - 43 грн за одну годину охорони одним співробітником міліції. Також сторонами підписано дислокацію, якою визначено часи охорони об'єктів.

Додатковою угодою №1 до Договору № 113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року Сторони дійшли згоди щодо продовження дії договору № 113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року на строк, достатній для проведення процедури закупівель послуг охорони на 2013 рік на суму коштів з розрахунку до 20% суми, визначеної у Договорі на закупівлю послуг у 2012 році (182 664 грн.), а відповідно до розрахунку вартості надання послуг на 2013 рік визначено період надання послуг з 1 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року.

Листами №368 від 18.03.2013 р., №591 від 10.07.2013 р., надісланими на адресу Позивача, Національний науково - дослідний реставраційний центр України повідомив про відсутність можливостей укласти договір про закупівлю на 2013 рік, проте просив не знімати охорону у приміщеннях Центру.

Листом №783 від 09.10.2013 року Відповідач повідомив Позивача про намір застосувати процедуру закупівлі послуг охорони на 2013 рік в одного учасника, - Позивача. При цьому, відповідач просив позивача надати належним чином оформлені та завірені документи для проведення процедури закупівлі в одного учасника.

28.10.2013 року відповідачем опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі на суму 1 072 958 грн. 40 коп. у т.ч. ПДВ 178 826,40 грн.

З Вісника Державних Закупівель №86 (829) від 31.10.2013 року вбачається, що учасником-переможцем закупівель визначено позивача, дата акцепту 29.10.2013 року.

Листом №940 від 19.12.2013 року Відповідач повідомив Позивача про те, що Національний науково-дослідний реставраційний центр України не може підписати договір за 2013 рік, оскільки він як бюджетна установа може брати бюджетні зобов'язання лише в межах затверджених кошторисних призначень, просив Позивача не припиняти надання послуг охорони приміщень з 09.00 год. 30.12.2013 року.

З Вісника Державних Закупівель №1 (847) від 03.01.2014 року вбачається, що Відповідачем відмінено торги через скорочення видатків за здійснення закупівлі послуг 30.12.2013 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що ним на виконання умов вказаного Договору були надані послуги в період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, а Відповідачем в свою чергу оплачено послуги з охорони за період з 01 січня 2012 року по 28 лютого 2013 року. Позивачем пости охорони з охорони об'єкта відповідача не знімались, надання послуг охорони відповідачу не припинялось та було продовжено в обсягах визначених договором сторін від 10.04.2012 року №113-Д/2012/Шв. Витрати позивача на охорону об'єктів відповідача за період з 01.03.2013 року по 02.02.2014 року склали 947 376 грн. 00 коп. У зв'язку з непідписанням Відповідачем договору про надання послуг на 2013 рік, внаслідок неналежних дій (бездіяльності) Відповідача, як відповідального з своєчасного планування видатків на охорону у 2013 році, Позивач поніс витрати на організацію та здійснення заходів з фізичної охорони об'єктів Відповідача у період з 01.03.2013 по 31.12.2013 у сумі 947 376 грн. 00 коп., що є за своєю суттю безпідставним збагаченням Відповідача на вартість наданих Позивачем послуг охорони відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України з урахуванням Заяви про зміну підстави позову від 11.12.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність майна, яка охороняється. Володілець такого майна зобов'язаний виконувати передбачені договором правила майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2012 року між Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (Учасник) та Національним науково - дослідним реставраційним центром України (Замовник) було укладено Договір № 113-Д/2012/Шв, відповідно до умов якого Учасник зобов'язався у 2012 році надати Замовнику послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх), який діє до 31.12.2012 року, але відповідно до Бюджетного кодексу України, п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України зобов'язання за цим Договором виникають з 01.03.2012 року.

Додатковою угодою №1 до Договору № 113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року Сторони дійшли згоди щодо продовження дії договору № 113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року на строк, достатній для проведення процедури закупівель послуг охорони на 2013 рік на суму коштів з розрахунку до 20% суми, визначеної у Договорі на закупівлю послуг у 2012 році (182 664 грн.), а відповідно до розрахунку вартості надання послуг на 2013 рік визначено період надання послуг з 1 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року Позивачем були надані Національному науково - дослідному реставраційному центру України послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх), що підтверджується копіями табелю обліку робочого часу з охорони об'єктів ВМ Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в м. Києві за вказаний період, копіями рапортів міліціонерів роти охорони об'єктів Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в м. Києві, копіями журналів перевірки несення служби по охороні на об'єктах за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх). Крім того, Позивачем направлялись на адресу Відповідача Акти прийому - передачі виконаних робіт/послуг за період березень 2013 р. - грудень 2013 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 20.03.2015 р., фіскальним чеком від 20.03.2015 р. та списком цінних листів по реєстру.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615 "Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності", Державна служба охорони є підпорядкованою Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, яка складається з управлінь, відділів Державної служби охорони при головних управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київській області, управліннях МВС в областях та м. Севастополі та підпорядкованих їм підрозділів охорони: міських, районних, міжрайонних відділів, відділень, підрозділів воєнізованої охорони та охоронних підрозділів, стройових підрозділів міліції охорони, спеціальних підрозділів "Титан", інкасації та груп затримання, пунктів централізованого спостереження, у тому числі на окремих об'єктах, а також установ та навчальних закладів професійної підготовки працівників охорони.

Державна служба охорони створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, в тому числі вантажів, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації на договірних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 3 зазначеного Положення одним із основних завдань Державної служби охорони є здійснення за договорами заходів щодо охорони особливо важливих об'єктів згідно з переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України, інших об'єктів, вантажів, інкасації, перевезення, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності з Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615, до об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами відносяться, зокрема, державні музеї, картинні галереї, історико-культурні заповідники, інші важливі об'єкти культури, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Національний науково-дослідний реставраційний центр України є культурним закладом музейного типу, який фінансується з державного бюджету України за КПКВ 1801200 "музейна справа та виставкова діяльність" і на який поширюються норми Закону України "Про музеї та музейну справу" та інших нормативних актів, щодо музейної сфери України.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про музеї та музейну справу", держава гарантує захист майнових прав музеїв усіх форм власності. Вилучення державою у музеїв їх фондів та іншого закріпленого за ними майна може здійснюватися лише у випадках, передбачених законами України. Музеї, що є у державній чи комунальній власності, не підлягають приватизації. Держава гарантує забезпечення охорони музеїв державної та комунальної форм власності.

Порядок організації охорони пам'яток Музейного фонду України, історичних та культурних цінностей загальнодержавного значення, які зберігаються в державних музеях, історико-культурних заповідниках, інших важливих об'єктах культури, незалежно від їх виду, форм власності і відомчого підпорядкування, підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, а також головні вимоги до технічної укріпленості приміщень об'єктів культури, місць розміщення особливо цінних експонатів та до технічного оснащення приміщень об'єктів культури засобами охоронної, пожежної та тривожної сигналізації, визначено Інструкцією з організації охорони державних музеїв, історико-культурних заповідників, інших об'єктів культури підрозділами Державної служби охорони при МВС України, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства культури і мистецтв України № 846/489 від 30.07.2004 р.

Згідно з п. 4.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з охорони власності та громадян (втрата чинності з 07.06.2013 року), діяльність, пов'язана з охороною окремих особливо важливих об'єктів, перелік яких визначається в установленому чинним законодавством порядку, може здійснюватися тільки юридичними особами державної форми власності.

Відповідно до Указу Президента України від 22.03.2010 р. № 89/2000 "Про невідкладні заходи щодо розвитку музеїв України" Кабінету Міністрів України доручено заборонити зняття охорони з музеїв, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, Суд зазначає, що укладення договору на охорону музеїв національного значення є обов'язковим на підставі закону, оскільки Відповідач є культурним закладом музейного типу, який фінансується з державного бюджету України за КПКВ 1801200 "музейна справа та виставкова діяльність" і на який поширюються норми Закону України "Про музеї та музейну справу" та інших нормативних актів щодо музейної сфери України, а також підлягає охороні виключно підрозділами Державної служби охорони при МВС України й укладання відповідного договору охорони між сторонами є їх обов'язком.

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст. 181 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами (частина 1 статті 218 Цивільного кодексу України).

Закон України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин Сторін) встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII-1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності. Умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів можуть встановлюватися або змінюватися виключно цим Законом, крім випадків, передбачених цим Законом.

Оскільки обсяги закупівель у Позивача значно перевищують мінімальні розмірі, встановлені Законом, обов'язковим є проведення процедури закупівлі та укладення письмового договору.

Як встановлено Судом, листом №783 від 09.10.2013 року Відповідач повідомив Позивача про намір застосувати процедуру закупівлі послуг охорони на 2013 рік в одного учасника, - Позивача. При цьому, відповідач просив позивача надати належним чином оформлені та завірені документи для проведення процедури закупівлі в одного учасника.

28.10.2013 року Відповідачем опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі на суму 1 072 958 грн. 40 коп. у т.ч. ПДВ 178 826,40 грн.

З Вісника Державних Закупівель №86 (829) від 31.10.2013 року вбачається, що учасником-переможцем закупівель визначено позивача, дата акцепту 29.10.2013 року.

Листом №940 від 19.12.2013 року Відповідач повідомив Позивача про те, що Національний науково-дослідний реставраційний центр України не може підписати договір за 2013 рік, оскільки він як бюджетна установа може брати бюджетні зобов'язання лише в межах затверджених кошторисних призначень, просив Позивача не припиняти надання послуг охорони приміщень з 09.00 год. 30.12.2013 року.

З Вісника Державних Закупівель №1 (847) від 03.01.2014 року вбачається, що Відповідачем відмінено торги через скорочення видатків за здійснення закупівлі послуг 30.12.2013 р.

Суд звертає увагу, що Відповідачем були здійснені дії щодо закупівлі послуг охорони, передбачені Бюджетним кодексом України, Законом України «Про здійснення державних закупівель», але з незалежних від Відповідача причин у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, договір на 2013 рік укладений не був.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин Сторін) договір про закупівлю укладається в письмовій формі, а у разі здійснення закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону - у формі електронного документа, відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 42 Закону України "Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 абзацом першим частини третьої статті 39 та статтею 39-10 цього Закону, крім випадку порушення зазначених строків у зв'язку з оскарженням процедури закупівлі.

Договір про закупівлю з учасником, пропозицію конкурсних торгів якого було акцептовано має бути укладений замовником не пізніше ніж через 30 днів з дня акцепту пропозиції, відповідно ч. 2 статті 31 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Таким чином, оскільки нормами Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин Сторін) передбачено обов'язкову форму договору про закупівлю, який укладається лише в письмовій формі, а в даному випадку між Сторонами відсутній Договір про закупівлю у період його дії з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року укладений у письмовій формі, Суд приходить до висновку, що на правовідносини Сторін розповсюджуються положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником з чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, відповідно до змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Згідно з ч.2 статті 1213 Цивільного кодексу України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом встановлено, що у період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року Позивачем були надані Національному науково - дослідному реставраційному центру України послуги з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх), що підтверджується копіями табелю обліку робочого часу з охорони об'єктів ВМ Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в м. Києві за вказаний період, копіями рапортів міліціонерів роти охорони об'єктів Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в м. Києві, копіями журналів перевірки несення служби по охороні на об'єктах за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх). Крім того, Позивачем направлялись на адресу Відповідача Акти прийому - передачі виконаних робіт/послуг за період березень 2013 р. - грудень 2013 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 20.03.2015 р., фіскальним чеком від 20.03.2015 р. та списком цінних листів по реєстру.

Також, в судовому засіданні представники Відповідача не заперечували проти надання Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві послуг з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх) у спірний період.

За таких підстав, у Відповідача виник обов'язок по оплаті за надані належним чином послуг з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх) у період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року.

Що стосується розрахунку вартості наданих послуг Позивачем у період з 01.03.2013 р. по 31.12.2013 р., Суд зазначає наступне.

Вартість послуг охорони визначена згідно з Методикою визначення розмірів цін на послуги з охорони об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві, затвердженою спільним наказом МВС України та Мінекономіки України від 02.03.2001 р. №171/51, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.04.2001 р. №346/5537 та погодженого з Антимонопольним комітетом України.

Згідно з п.14.1.71 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу. У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну.

За таких підстав, Суд зазначає, що розрахунок витрат здійснений Позивачем згідно з цінами охорони, що є звичайними для даного виду послуг відповідно до п.14.1.71 статті 14 Податкового кодексу України із розрахунку вартості 43 грн. 00 коп. години охорони х 3 пости охорони х 7344 годин охорони одним постом. Крім того, вказана вартість охорони була передбачена Сторонами у Договорі № 113-Д/2012/Шв від 10.04.2012 року.

Таким чином, вартість наданих послуг Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві з організації охорони громадського порядку та здійснення контрольно-пропускного режиму у відокремлених приміщеннях Національного науково- дослідного реставраційного центру України за адресами: місто Київ, вул. Терещенківська, 9-6, 9-в, вул. Терещенківська, 11-6, 11- в, вул. Лаврська. 10 (5 поверх) у період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року становить 947 376 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві в розмірі 947 376 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України , не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 947 376 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, з Національного науково - дослідного реставраційного центру України на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві підлягає стягненню 947 376 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національного науково - дослідного реставраційного центру України (01004, м.Київ, вул. Терещенківська, будинок 9-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 02204347) на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ СТУДЕНТСЬКА, будинок 9, Ідентифікаційний код юридичної особи 08596920) 947 376 (дев'ятсот сорок сім тисяч триста сімдесят шість) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 18 947 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 52 (п'ятдесят дві) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15 січня 2016 року.

Судя О.В. Чинчин