ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 р. Справа № 909/340/13

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І.М., секретар судового засідання Андріїв Л. Я.,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державної Акціонерної Компанії "Автомобільні дороги України", вул. Петрушевича,1, м. Івано-Франківськ, 76004,

до відповідача: служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, Петрушевича,1, м. Івано-Франківськ, 76000,

про зобов'язання провести відшкодування за рахунок завищення вартості робіт на суму 178170,00 грн. з ПДВ ,

встановив, що дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ Державної Акціонерної Компанії "Автомобільні дороги України" звернулось до господарського суду з позовом до відповідача: служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області про зобов'язання провести відшкодування за рахунок завищення вартості робіт на суму: 178 170,00 грн. з ПДВ

В обґрунтування позову посилається на те, що всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема ДБН 1.1-1-2000 "Правил визначення вартості будівництва", затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174 та 2.29 Правил визначення вартості робіт з експлуатаційного утримання доріг загального користування ВБН Д.3.2-218-180-2003, затверджені наказом Державної служби автомобільних доріг України від 05.03.2003 №374, занижено вартість виконаних робіт та відображено списання кількості дьогтю не в кількості фактично списаній. В підтвердження викладеного, позивач послався на відповідну довідку ревізії фінансово - господарської діяльності філії "Долинська дорожня експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" публічного акціонерного товариства Державної Акціонерної Компанії "Автомобільні дороги України" проведеної Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області.

Представник відповідача, щодо позову заперечив, вказавши, що акт ревізії, на який посилається позивач не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачу, а результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача сум недоотриманих позивачем доходів. Вини відповідача у недоотриманні доходів філіями не має, відповідно не має усіх елементів складу цивільного правопорушення, а відповідно, виходячи з норм ЦК України не має підстав застосовувати до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення збитків.

Суд неодноразово відкладав розгляд справи та зупиняв провадження у справі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити.

При цьому суд виходив з наступного:

23.07.2009р. між Службою автомобільних доріг (замовником) та ДП "Івано-Франківський облавтодор"(підрядник) було укладено договір №107 від 23.07.2009р.

Згідно п.1.1 договору замовник доручив, а підрядник зобов'язався виконати відповідно до умов договору роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення з липня 2009р. по грудень 2010р. (п.2.1. договору).

Пунктом 4.2 та п.4.3 договору визначено договірну ціну робіт та вартість робіт, доручених підряднику. У випадку зміни обсягу фінансування з державного бюджету у 2009р. договірна ціна може уточнюватись, шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п.5.1 договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником згідно з актами приймання виконаних робіт (форма №КБ-2в) і довідками про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.

20.09.2011р. між Службою автомобільних доріг (замовником) та ДП "Івано-Франківський облавтодор" (підрядник) було укладено договір №24, згідно п.1.1 якого підрядник зобов'язався у 2011р. надати замовникові послуги (експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги

В підтвердження виконання робіт по зазначених договорах позивачем було надано акти виконаних робіт та акти приймання виконаних робіт.

Згідно вимог ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Приписами ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України, передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акти виконаних робіт за договором є письмовими документами, які визначають період виконання робіт підрядником, види робіт, які здійснив підрядник за цей період та вартість цих робіт з зазначенням сум податку на додану вартість, в порядку та в розмірах, визначених чинним законодавством України та загальну суму, яка підлягає сплаті замовником.

З матеріалів справи вбачається, що сторони підписали відповідні Акти виконаних робіт форма №КБ- 2 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми №КБ-3, не заявивши при цьому у встановленому ст. 853 ЦК України порядку про допущені у роботі відступи від умов договору або інші недоліки. Посилання позивача на те, що за наслідками ревізії фінансово - господарської діяльності проведеної Державною Фінасовою інспекцією в Івано-Франківській області встановлено завищення вартості виконаних робіт, судом не приймається, оскільки сторони уклали відповідний договір в якому домовились про всі істотні умови договору, в тому числі і ціну.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди, у тому числі стягнення збитків, заявлених позивачем, настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат такої поведінки (факт і розмір завданих збитків), причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком.

При цьому, стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, вимога позивача є необґрунтованою.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

У відповідності до ст.49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст.49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.01.16

Суддя Скапровська І. М.