УХВАЛА

14.01.2016Справа № 910/8833/15

за заявою про за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» відстрочку виконання Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 969 348 грн. 02 коп.
Суддя Чинчин О.В.

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача (Заявника): Антощук Е.І. (представник за Довіреністю);

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 969 348 грн. 02 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" були задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" на користь Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 856 909 (вісімсот п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп., прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 27 968 (двадцять сім тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 76 (сімдесят шість) коп. та пеню у розмірі 183 022 (сто вісімдесят три тисячі двадцять дві) грн. 29 (двадцять дев'ять) коп. Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 21 358 (двадцять одна тисяча триста п'ятдесят вісім) грн. 01 (одна) коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року, Господарським судом міста Києва 21 жовтня 2015 року видано Накази.

21.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 до 30.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.12.2015 року прийнято до розгляду Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15, призначено судове засідання на 14.01.2016 року.

В судовому засіданні 14.01.2016 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» підтримав подану Заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15, просив суд її задовольнити. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверту на адресу суду.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в судове засідання не з'явився, за висновками суду, неявка учасника судового спору не перешкоджає розгляду Заяви по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» про відстрочку виконання рішення суду з наступних підстав.

Частиною 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, Суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» в Заяві про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 не доведено наявність обставин, в розумінні частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України, з якими пов'язана можливість відстрочення виконання рішення. Так, Суд не приймає до уваги довідки про залишки на рахунках Відповідача, оскільки вони не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, Суд зазначає, що Відповідачем не додано до матеріалів справи належних та допустимих доказів того, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку, зміняться в майбутньому після можливого відстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що у поданій Відповідачем заяві про відстрочку виконання рішення не вказано, які саме виняткові випадки/обставини має бути враховано судом, та не доведено наявність таких обставин, що вказує на її безпідставність.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому, тяжке фінансове становище та нерентабельність господарської діяльності не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочення виконання судового рішення, якщо важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Пункт 1 ст. б Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, що, зважаючи на положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, гарантує кожному право на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Суд зазначає, що Відповідачем всупереч вимог ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів на підтвердження тяжкого майнового стану, загрозу його банкрутства, а також на підтвердження відсутності коштів на банківських рахунках і майна Відповідача для можливості надання відстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. по справі №910/8833/15.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено принцип обов'язковості рішень суду.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86 та 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

В задоволенні Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/8833/15 - відмовити повністю.

Суддя О.В. Чинчин