ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 р. Справа № 917/2547/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ельдорадо", 40004, м.Суми, вул.Робітниче село, 13

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт-Трейд", 39628, Полтавська область, м.Кременчук, пр-т Полтавський, 138А

про стягнення 69 983,81 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: відсутні

Після виходу з нарадчої кімнати, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення 69983,81грн., з них: 52000,00 грн. - основна заборгованість за договором поставки №07/08-1 від 07.08.2015 р. ; 7054,90 грн. пені за період з 22.08.2015 р. по 03.12.2015 р., 444,49грн. - 3% річних, 84,42 грн. інфляційних втрат за цей же період та 10400,00 грн. 20% штрафу від суми поставленого, але неоплаченого товару понад 10 банківських днів.

Представник позивача в засідання суду не з'явився, в попередніх судових засіданнях на задоволенні позовних вимог наполягав та надав копії банківських виписок (а.с. -27-31) з яких вбачається, що відповідач, після порушення провадження у справі, а саме 18.12.2015 р. сплатив 15000,00 грн основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

07.08.2015 р. між сторонами було укладено договір поставки № 07/08-1 (далі договір, арк. спр.9), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач (постачальник) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу) та/овар, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити цей товар (п.1.1 Договору). Найменування товару: борошно пшеничне та житнє, висівки (надалі товар). Кількість, асортимент кожної партії товару: відповідно до кожної окремої видаткової накладної та специфікації, які є невідємною частиною договору(п.2.1, 2.2 Договору)

Згідно п. 3.1 Договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару визначаються сторонами у відповідності з видатковими накладними на даний товар та/або специфікаціями. Всі видаткові накладні та специфікації, за якими постачальником був поставлений товар покупцю протягом строку дії договору, є невідємною частиною цього договору.

Оплата за поставлений Товар здійснюється покупцем в безготівковому порядку протягом 10 календарних днів з моменту поставки. Оплата вважається здійсненою на дату надходження грошових коштів на банківський рахунок (або в касу) позивача.

Розділом 6 визначена, зокрема, відповідальність сторін. Так, підписавши умови договору сторони погодили, що у випадку прострочення здійснення оплати за товар в строки, зазначені в пунктах 3.4 Договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно перерахованих грошових коштів за кожен день прострочення. При порушенні строків оплати понад 10 банківських днів від дати платежу, відповідач сплачує штраф у розмірі поставленого, але не оплаченого товару (п.6.2, 6.4 Договору)

У разі порушення терміну оплати позивач має право вимагати від відповідача оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 6.2 Договору).

Згідно п. 8.8 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. За даними позивача даний договір є чинним, дії спрямовані на його розірвання чи визнання недійсним сторонами не вчинялися.

Згідно матеріалів справи та відповідно до наданої позивачем видаткової накладної №417 від 11.08.2015 р. (а.с. 11) відповідачу було передано товар на загальну суму 125820,00 грн. та виставлено відповідний рахунок на оплату №419 від 11.08.2015 р. (а.с. -10).

Факт отримання товару відповідачем підтверджується також належним чином оформленою довіреністю № 42 від 10.08.2015 р. на отримання директором ОСОБА_1. цінностей (арк. спр. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо передачі товару. Відповідач відповідно до видаткових накладних прийняв товар, але повністю не оплатив його у встановлені у договорі строки, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 52000,00 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 6.2, 6.4 Договору, ст.. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 7054,90 грн. пені за період з 22.08.2015 р. по 03.12.2015 р., 444,49грн. - 3% річних, 84,42 грн. інфляційних втрат за цей же період та 10400,00 грн. 20% штрафу від суми поставленого, але неоплаченого товару понад 10 банківських днів.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 69983,81грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору постачання, за яким в силу ст. 712 ЦК визначено, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 37000,00грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткова накладна, яка містить всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") та підлягають задоволенню. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, жодних доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості перед позивачем, не надав.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (зокрема, сплата суми боргу). Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

У звязку з тим, що відповідач після звернення до суду з позовом погасив основну заборгованість за договором №07/08-1 від 07.08.2015 р. на суму 15000,00 грн. провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає припиненню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику розрахунку пені, інфляційних нарахувань, штрафу та 3% річних з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 7054,90 грн. пені за період з 22.08.2015 р. по 03.12.2015 р., 444,49грн. - 3% річних, 84,42 грн. інфляційних втрат за цей же період та 10400,00 грн. 20% штрафу від суми поставленого, але неоплаченого товару понад 10 банківських днів, які такі, що не перевищують суми, встановлені судом.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, доказів, що спростовували б наявність боргу чи його розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача з урахуванням приписів ст.49 ГПК України. Також, враховуючи, що позивачем при подачі позову сплачено більшу суму судового збору ніж встановлено законом на час подачі позову (1378,00 грн. замість 1218,00 грн) та у звязку з частковим припиненням провадження у справі, суд зазначає, що згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору у розмірі більшому ніж встановлено законом та у разі припинення провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі припинено в звязку з відмовою позивача від позову і така відмова прийнята судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт-Трейд» (39628, Полтавська область, м. Кременчук, пр.-т Полтавський, 138А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ельдорадо" (40004, м. Суми, вул.. Робітниче селище, 13, ) 37000,00 грн. основного боргу, 7054,90 грн. пені за період з 22.08.2015 р. по 03.12.2015 р., 444,49грн. - 3% річних, 84,42 грн. інфляційних втрат за цей же період та 10400,00 грн. 20% штрафу від суми поставленого, але неоплаченого товару понад 10 банківських днів та 956,94 судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Припинити провадження в частині стягнення 15000,00 грн. основного боргу

Повне рішення складено 22.01.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя