ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р.Справа № 922/6060/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" м. Харків
до Відкритого акціонерного товариства «Управляющая компания холдинга «Бобруйскагромаш» м. Бобруйськ
про стягнення 55473,24 дол. США
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 520/54 від 28.12.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Управляющая компания холдинга «Бобруйскагромаш» про стягнення 55473,24 доларів США. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов`язків за зовнішньоекономічним договором № 23/15 від 02.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 14 грудня 2015 року.

Також, у відповідності до ст. 25 ГПК України, судом було направлено судове доручення за місцезнаходженням відповідача - Экономический суд Могилевской области (ул. Первомайская, 85, Могилёв 212030, Беларусь) у порядку, визначеному Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992г.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.12.2015 року від Экономического суда Могилевской области надійшла ухвала (вх. № 48874) про прийняття до розгляду судового доручення.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.12.2015 року від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 49551, факс). У своєму відзиві відповідач визнає позовні вимоги частково, з урахуванням здійснених останнім оплат. Також зазначає про скрутне фінансове становище, що стало причиною для несвоєчасної оплати товару та просить суд зменшити розмір пені до 1269,35 дол. США. Судове засідання відповідач просить суд провести без участі представника відповідача.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.12.2015 року від позивача надійшло клопотання (вх. № 49342) про долучення до матеріалів справи документів. Також позивачем було надано копії платіжних доручень про здійснення відповідачем часткової оплати боргу, у зв`язку з чим заборгованість відповідача станом на 10.12.2015 року складає 36857,00 дол. США.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.12.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. №49787/15) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2015 року було продовжено строк розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України; розгляд справи відкладено на 18.01.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.12.2015 року від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 50763), в якому відповідач вказує на те, що ним було частково сплачено заборгованість в сумі 848108,20 грн.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.01.2016 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 953), в якому позивач вказує на те, що в ході розгляду справи відповідачем було в повному обсязі сплачено суму основного боргу в розмірі 866849,96 грн., що за розрахунком позивача становить 36857,00 дол. США. Разом із клопотанням, позивачем було надано копії платіжних доручень, виписки з особового рахунку та розрахунок пені та відсотків.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 року підтримав позовні вимоги в частині стягнення 3958,78 дол. США (91288,69 грн.) пені та 1269,35 дол. США (29271,06 грн.) процентів за користування чужими грошовими коштами.

Представник відповідача в судове засідання 18.01.2016 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Нормами чинного законодавства України та нормами міжнародного права передбачено, що господарські суди вправі вирішувати спори за участю сторони нерезидента України у випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Такі норми містить Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (далі по тексту Угода), укладена державами-учасницями СНД у м. Києві 20.03.1992 р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-ХІІ). Згідно з п. 2 ст. 4 Угоди, Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це письмова згода Сторін про передачу спору цьому суду.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст. 9 Конституції України).

Пунктом 13.2 договору передбачено, що якщо сторони не дійдуть згоди, усі спори та розбіжності підлягають кінцевому вирішенню у господарському (економічному) суді за місцем знаходження позивача. Право, що застосовується - матеріальне та процесуальне право держави, резидентом якого є позивач, включаючи норми міжнародного права, які регулюють договірні відносини нерезидентів .

Частиною 9 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 року № 959-ХІІ встановлено, що права та обов'язки сторін зовнішньоекономічних договорів (контрактів) визначаються правом країни, що вибрана сторонами при укладенні договору (контракту) або у результаті подальшого узгодження.

02.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Управляющая компания холдинга «Бобруйскагромаш» (відповідач) було укладено договір зовнішньоекономічної діяльності № 23/15, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується продати, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити за даним договором підшипники виробництва ПАТ "Харківський підшипниковий завод" за спільно узгодженій номенклатурі (асортименту), кількості та цінам, вказаним у Специфікаціях на поставку продукції, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, умови поставки СРТ, м. Бобруйськ, Республіка Білорусь, згідно міжнародних правил Інкотермс в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 3.1 договору, платежі за даним договором будуть здійснюватись на поточний рахунок позивача банківським переказом, шляхом перерахування грошових коштів протягом 14-ти календарних днів з моменту перетину товаром митного кордону України на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури.

Валюта платежу долари США, рублі РФ, гривні України. При оплаті у валюті рублях РФ - по курсу НБУ на дату здійснення платежу. При оплаті в гривні України - по курсу НБУ на початок дня дати здійснення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами були підписані специфікація від 02.04.2015 року на поставку підшипників різних типів загальною кількістю 53000 шт. на загальну суму 134720,00 дол. США, специфікація від 27.05.2015 року на поставку підшипників загальною кількістю 48000 шт. на загальну суму 129600,00 дол. США, специфікація від 14.07.2015 року на поставку підшипників загальною кількістю 1500 шт. на загальну суму 2925,00 дол. США, специфікація № 4 від 15.07.2015 року на поставку підшипників різних типів кількістю 12468 шт. на загальну суму 36857,00 дол. США, специфікація № 5 від 15.07.2015 року на поставку підшипників різних типів кількістю 14288 шт. на загальну суму 36547,92 дол. США.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 73404,92 дол. США, що підтверджується митною декларацією № 807100000/2015/028434 від 19.08.2015 року, рахунком - фактурою № 23/15/2-1 від 15.07.2015 року, рахунком - фактурою № 23/15/2-2 від 15.07.2015 року, міжнародною товаро-транспортною накладною № 355835.

Як свідчать матеріали справи, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором та здійснив лише часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 527000,06 грн. ( по курсу 23159,81 дол. США), що підтверджується копією платіжного доручення №738 від 09.11.2015 року ( арк. спр. 52).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, що станом на момент подачі позову складає 50245,11 дол. США.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено позивачем, в ході розгляду справи, відповідачем було оплачено суму основного боргу в розмірі 50245,11 дол. США, що підтверджується платіжними дорученнями , які наявні в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі № 922/6060/15 в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 50245,11 дол. США, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 91288,69 грн., що в еквіваленті становить 3958,78 дол. США за офіційним курсом НБУ на 16.11.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов`язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, то суд дійшов висновку, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України -гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27.04.2011 року по справі № 34/617.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 9.5 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей, за порушення строків оплати, передбачених даним договором, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за кожен день прострочки, включаючи день зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, від суми заборгованості.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення виконання зобов'язання (порушення строку оплати товару та не оплату товару) позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 91288,69 грн. (розрахунок пені здійснений з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову, а саме на 16.11.2015 року).

Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 91288,69 грн., що в еквіваленті становить 3958,78 дол. США за офіційним курсом НБУ на 16.11.2015 року , розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства.

Відповідач у своєму відзиві просив суд зменшити розмір пені у відповідності до ст. 551 ЦК України, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром боргу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду (аналогічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України в постанові від 09.11.2011р. по справі №5021/785/2011).

Дослідивши матеріали справи та заяву відповідача про зменшення пені, заявленої позивачем до стягнення з позивача, суд не вбачає винятковості випадку, що зумовило б зменшення штрафних санкцій.

З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 91288,69 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі1269,35 дол. США, що в еквіваленті становить 29271,06 грн.

Згідно ч.5 ст.694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

З аналізу зазначеної статті вбачається, що розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами має бути передбачено договором.

Абзацом 4-6 пункту 9.5 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей, передбачено, що за порушення строків оплати, передбачених даним договором, відповідач на підставі ст. 536 та ст. 625 ГК України сплачує позивачу відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 110% річних від суми заборгованості за кожен день прострочки, починаючи з 80-го календарного дня перетину товаром митного кордону України до дня зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, включаючи день зарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 1269,35 дол. США (еквівалент 29271,06 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16.11.2015 року), розрахунок відсотків перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.03.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Зокрема, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Отже, якщо наслідком припинення провадження у справі стали дії відповідача (сплата боргу після звернення позивача з позовом до суду), здійснені судові витрати покладаються на нього.

Як вбачається з наданих сторонами документів, часткове припинення провадження у справі стосується сплати відповідачем суми основного боргу, проте і виник він внаслідок неправильних дій останнього. У зв'язку з чим, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 19188,01 грн., оскільки часткову сплату заборгованості було здійснено після подання позивачем позовної заяви до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 714 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, ч.1 п.1.1. ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Управляющая компания холдинга "Бобруйскагромаш" (Республика Беларусь, 213822, Могилевская область, г. Бобруйск, ул. Шинная, 5, банківські реквізити: банк кореспондент: Deutsche Bank Trust Company Americas New York/USA Swift: BKTRUS33, Bank Beneficiar: BSCK № 601JCK BPS-SBERBANK Belarus Bobruisk 213826 Pushkina Ulitsa 172, Swift: BPS BBY2X, Account: 04-098-818, р/р № 088/840) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (Україна, 61089, м. Харків, пр. Фрунзе, 3 ,, Банківські реквізити: USD Publik Joint Stock Company "Kharkov Bearing Plant", банк респондент: The Bank of America N.A. Swift: OTP VUAUK, отримувач: Publik Joint Stock Company "Kharkov Bearing Plant" ACC № 4474) - 91288,69 грн. пені, (еквівалент становить 3958,78 дол. США) ; 1269,35 дол. США (еквівалент 29271,06 грн.) відсотків за користування чужими грошовими коштами та 19188,01 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 50245,11 дол. США основного боргу провадження у справі припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Повне рішення складено 21.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

922/6060/15