ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.01.2016 Справа № 920/934/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія", с. Московське, Липоводолинський район, Сумська область,

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Лебедин, Сумська область,

про стягнення 180 000 грн. 00 коп.,

Головуючий суддя Жерьобкіна Є.А.

Суддя Соп'яненко О.Ю.

Суддя Зражевський Ю.О.

Представники:

Від позивача - представник Алфімов В.В. (довіреність б/н від 10.06.2015 року);

Від відповідача - не з'явився;

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 180 000 грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

23.06.2015 року ухвалою господарського суду Сумської області порушено провадження у справі № 920/934/15 за позовом ТОВ "Надія", до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, про стягнення 180 000 грн. 00 коп.

Згідно наданого відповідачем повідомлення № 492/034-17 від 26.06.2015 року, 26 червня 2015 року внесено запис № 8000792 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеної у п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Враховуючи викладене, підстави для припинення провадження по справі № 920/934/15 згідно п. 6 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 10.08.2015року, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що 3 січня 2011 року між сторонами було укладено договір оренди складського приміщення розташованого у АДРЕСА_1, загальною площею 227,4 кв.м, згідно з яким позивачем були сплачені кошти в сумі 180 000 грн. 00 коп. в якості орендної плати.

Позивач подав заперечення на відгук на позовну заяву № 77/1 від 27.08.2015року, в якому вказує, що наданий відповідачем договір оренди складського приміщення від 03.01.2011 року директором ТОВ "Надія" ОСОБА_4 не підписувався і такий договір у позивача відсутній, ТОВ "Надія" складські приміщення за адресою АДРЕСА_1 не використовувало.

Згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 31.08.2015 року у справі № 920/934/15 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Сумській області.

20.11.2015року на адресу суду надійшов висновок експерта № 81 від 02.11.2015року, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_4 в графі "Орендар" у договорі оренди складського приміщення між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" від 03.01.2011 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача 180 000 грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів згідно зі ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.09.2012року ТОВ "Надія" відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 180 000 грн. 00 коп. на підставі виставленого рахунку № 8 від 26.09.2012року за оренду складського приміщення, про що свідчить платіжне доручення № 1265 від 27.09.2012року. Разом з цим, договір оренди (найму) приміщення між сторонами не укладався, нерухоме майно в оренду не передавалося, акти приймання-передачі наданих послуг з оренди нерухомого майна не складалися і будь-яким майном відповідача позивач не користувався, у зв'язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для утримання перерахованих позивачем коштів в сумі 180 000 грн. 00 коп.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує на те, що 3 січня 2011 року між сторонами було укладено договір оренди складського приміщення розташованого у АДРЕСА_1, загальною площею 227,4 кв.м, згідно з яким позивачем були сплачені кошти в сумі 180 000 грн. 00 коп. в якості орендної плати. 5 січня 2011 року у орендоване приміщення позивачем було завезено товар, користування орендованим майном відбувалося протягом встановленого у договорі терміну до 31.12.2012року. Акт приймання-передачі майна позивачем не був підписаний з посиланням на відсутність при собі печатки на момент прийняття майна в оренду. 02.02.2011року відповідачем було повторно направлено позивачу два примірники акту приймання - передачі майна, однак останні відповідачу не повернуті. 27.09.2012року відповідачу від позивача надійшли грошові кошти в сумі 180000 грн. 00 коп. за весь період оренди - 24 місяці виходячи з орендної плати встановленої у п. 2.1. договору оренди.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В матеріалах справи міститься договір оренди складського приміщення від 03.01.2011року, згідно з умовами якого відповідач протягом тижня з дня підписання договору передає, а позивач приймає у строкове платне користування складське приміщення розташоване у АДРЕСА_1 загальною площею 227,4 м. кв.

Згідно з п. 2.4. вказаного договору, приймання-передача майна здійснюється на підставі акта приймання-передачі.

За користування орендованим майном позивач сплачує відповідачу орендну плату у розмірі 7500 грн. за місяць (п. 2.1. договору).

Орендна плата перераховується позивачем на розрахунковий рахунок відповідача по закінченню терміну дії даного договору (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 5.4. договору, останній дійсний до 31.12.2012року.

Як вбачається з договору оренди складського приміщення від 03.01.2011року, останній містить підпис від імені ОСОБА_4 (директор ТОВ «Надія) в графі «Орендар», засвідчений печаткою товариства.

В судовому засіданні 31.08.2015року, з приводу обставин справи директор ТОВ "Надія" ОСОБА_4 пояснив, що ніякого договору з відповідачем про оренду складських приміщень не укладав. Оглянувши оригінал договору оренди складського приміщення від 03.01.2011року, ОСОБА_4 зазначив, що на договорі оренди складського приміщення від 03.01.2011 року з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" міститься не його підпис; ОСОБА_4 не відомо ким саме виконано підпис на вищевказаному договорі; з приводу печатки ТОВ "Надія", якою засвідчено підпис від імені товариства (ким він засвідчувався?), ОСОБА_4 надати пояснень не може.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 31.08.2015 року у справі № 920/934/15 призначено судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення, з огляду на позицію позивача по справі, чи виконаний підпис на договорі оренди складського приміщення від 03.01.2011 року зі сторони товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" ОСОБА_4, чи за нього підпис вчинено іншою особою.

Відповідно до висновку експерта № 81 від 02.11.2015року, підпис від імені ОСОБА_4 в графі "Орендар" у договорі оренди складського приміщення між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" від 03.01.2011 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного Кодексу України (у редакції станом на 01.01.2011року), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як роз'яснено у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 N 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Разом з цим, відповідно до приписів чинного законодавства відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Порядок використання печатки встановлюється її власником самостійно, власник на свій розсуд розпоряджається печаткою, а також самостійно відповідає за її збереження.

З огляду на викладене, разом з тим, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі "Орендар" у договорі оренди складського приміщення від 03.01.2011 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, позивачем не надано суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв'язку з викраденням чи втратою печатки, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" використовувалась не на розсуд позивача чи всупереч його волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.13 Положення, керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачею особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено.

Пунктом 2.15 Положення передбачено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 26.09.2012року відповідачем позивачу було виставлено рахунок № 8 на сплату 180000 грн. 00 коп. за оренду складського приміщення площею 227,4 м. кв.

Згідно з платіжним дорученням № 1265 від 27.09.2012року позивачем відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 180000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «за оренду складського приміщення згідно рахунку № 8 від 26.09.2012».

Рахунок № 8 від 26.09.2012року та платіжне доручення № 1265 від 27.09.2012року є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт здійснення господарської операції.

Позивачем, при цьому, не спростовано факту вчинення ним юридично значимих дій щодо схвалення договірних відносин між сторонами стосовно оренди складських приміщень та не подано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами фактично не склались правовідносини окреслені договором оренди складського приміщення від 03.01.2011 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що позадоговірні зобов'язання з повернення потерпілому безпідставно набутого майна породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Судом встановлено, що позивачем не подано належних та допустимих доказів набуття відповідачем грошових коштів в сумі 180 000 грн. 00 коп. без достатньої правової підстави, останні перераховані позивачем згідно з рахунком № 8 від 26.09.2012року за оренду складського приміщення, а той факт, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі "Орендар" у договорі оренди складського приміщення від 03.01.2011 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, за встановлених судом обставин у їх сукупності, не свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для отримання від позивача коштів в сумі 180 000 грн. 00 коп.

Таким чином, оскільки кошти в сумі 180 000 грн. 00 коп. набуті відповідачем за наявності правової підстави, враховуючи договірний характер правовідносини сторін, що виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати та судовий збір покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 66, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 13.01.2016року

Головуючий суддя Є.А. Жерьобкіна

Суддя О.Ю.Соп'яненко

Суддя Ю.О.Зражевський