КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 910/19094/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 13.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 (повне рішення складено 13.10.2015)

у справі №910/19094/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до 1) Головного управління Держсанепідслужби у м. Києві

2) Державної організації (установа, заклад) «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України»

за участю третьої осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду КП «Київжитлоспецексплуатація» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 29.10.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І. вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/19094/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Гаврилюк О.М.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідачів-1,-2 брали участь в судових засіданнях, заперечували щодо доводів апеляційної скарги, надавали пояснення та просили рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» - без задоволення.

Представник третьої особи брав участь у судовому засіданні 13.01.2016 в якому підтримав вимоги апеляційної скарги, надавав пояснення, та просив апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити.

Головним управлінням Держсанепідслужби у м. Києві на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015 Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження №113 «Про закріплення нежитлових приміщень будинку на вул. Червоноармійській, 4 літера Б», відповідно до п. 1 якого за комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» закріплено на праві господарського відання нежитлові приміщення площею 1037,0 кв. м у будинку на вул. Червоноармійській, 4 літера Б, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - спірне майно).

Згідно з п. 2 вказаного розпорядження Головному управлінню Держсанепідслужби у м. Києві, Державній організації (установа, заклад) «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» спільно з КП «Київжитлоспецексплуатація» доручено в установленому порядку здійснити прийом-передачу нежитлових приміщень у будинку на вул. Червоноармійській, 4 літера Б та копію актів надати до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На виконання розпорядження №113 від 12.02.2015 позивач листами від 04.03.2015 (вих. №155/1/16-1067), від 09.06.2015 (вих. №155/1/16-3195) звернувся до відповідачів щодо передачі спірного майна на баланс КП «Київжитлоспецексплуатація» в установленому порядку згідно актів приймання-передачі.

Однак, акти приймання-передачі відповідачами не підписано, спірне майно у володіння позивача не передано, у зв'язку з чим, у липні 2015 року КП «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держсанепідслужби у м. Києві та Державної організації (установа, заклад) «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» про зобов'язання відповідачів передати КП «Київжитлоспецексплуатація» за актом приймання-передачі форми ОЗ-1 нежитлові приміщення площею 1037,0 кв. м в будинку № 4 літера Б на вул. Червоноармійській.

Заперечуючи щодо позову відповідачі зазначили, що Київською міською радою було прийнято рішення №373/9430 від 22.05.2013 «Про передачу основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва», згідно з яким нежитлові приміщення у будівлі по вул. Червоноармійській, 4 площею 32,0 та 888,00 кв. м передано до сфери управління ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Однак, незважаючи на вказане рішення Київської міської ради, Київська міська державна адміністрація прийняла розпорядження №113 від 12.02.2015 про зобов'язання передати спірне майно у володіння позивача.

При цьому, у розпорядженні передбачено передачу нежитлових приміщень площею 1037 кв. м, в той час як рішенням Київради відповідачам було передано приміщення у будинку на вул. Червоноармійській, 4, літера «Б» загальною площею 920 кв. м (32,0 кв. м та 888,0 кв. м).

Також відповідачі зазначили, що в червні 2015 року ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» розроблено план переведення своїх підрозділів з будівлі по вул. Червоноармійській, 4, в якому визначені остаточні терміни завершення всіх необхідних заходів по переселенню, при цьому розпорядження №113 від 12.02.2015 не передбачає таких строків передачі спірного майна.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не володіє правом захисту за допомогою речово-правових позовів щодо спірного майна, а тому позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не володіє правом захисту за допомогою речово-правових позовів щодо спірного майна, оскільки позивач є балансоутримувачем спірного майна.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з додатком №1 до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів «Про формування комунального майна міста та районів» №26 від 13.01.1992 об'єктом охорони здоров'я, який розміщений у нежитловому будинку 4, по вул. Червоноармійська, є райСЕС.

Відповідно до розділу II «Власність м. Києва» Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», власність м. Києва у галузі охорони здоров'я, соціального забезпечення становлять: багатопрофільні та спеціалізовані лікарні для дорослих і дітей, пологові будинки, госпіталі для інвалідів Вітчизняної війни, санітарно-епідеміологічні, дезінфекційні станції, інші місцеві підприємства, організації та установи, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.

22.05.2013 Київською міською радою було прийнято рішення №373/9430 «Про передачу основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва», відповідно до якого, нежитлові приміщення у будівлі по вул. Червоноармійській, 4 площею 32,0 та 888,00 кв. м передано до сфери управління ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Тобто нежитлові приміщення у будинку 4 по вул. Червоноармійській у місті Києві з 1991 року перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та передані у користування відповідачів згідно з рішенням Київської міської ради №373/9430 від 22.05.2013, як власника комунального майна.

Твердження відповідачів про те, що спірне майно належить до державної власності, з огляду на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2010 у справі №36/490-30/377, колегія суддів вважає помилковими, оскільки встановлені у ньому обставини щодо приналежності спірного майна до державної власності були спростовані постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2010, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2010.

Згідно з п. п. 2.1., 5.1. статуту позивача останній є комунальним підприємством, метою діяльності якого є забезпечення належної експлуатації та ремонту інженерних мереж, споруд та обладнання, утримання жилого і не житлового фонду, що знаходиться в повному господарському віданні підприємства, отримання прибутку. Майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 136 Господарського кодексу України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, захист якого здійснюється за правилами захисту права власності.

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статтею 398 Цивільного кодексу України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що для виникнення права господарського відання необхідне створення юридичної особи у формі унітарного підприємства, а також фактична передача майна і його використання підприємством.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності та речові права, похідні від права власності.

Однак, скаржником не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, що нежитловий будинок по вул. Червоноармійській №4 літера Б був переданий власником цього майна позивачу (відповідне рішення власника як органу місцевого самоврядування) та доказів виникнення речових прав на нерухоме майно, належним чином офіційно визнано державою за позивачем, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність зазначених доказів спростовують твердження позивача про набуття ним речових прав на нежитловий будинок по вул. Червоноармійській №4 літера Б у м. Києві, в тому числі і права господарського відання.

Відповідно до ст. ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Глава 29 ЦК України передбачає такі способи захисту, як право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388), витребування грошей та цінних паперів (ст. 389), захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (ст. 391), визнання права власності (ст. 392), обов'язок недобросовісного володільця негайно повернути майно (ст. 400) тощо.

Положення ст. 387 ЦК України передбачає право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов).

Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей. При розгляді віндикаційного позову позивач повинний підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Судом встановлено, що позивач не є власником нежитлового будинку по вул. Червоноармійській №4 у м. Києві та право господарського відання за ним не зареєстровано, при цьому, вимога про зобов'язання відповідача передати майно є вимогою про витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України, яка може бути заявлена лише особою, яка має речове право на майно.

Таким чином, твердження скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність у позивача права захисту за допомогою речово-правових позовів є безпідставним.

Отже, враховуючи вищевикладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивач не володіє правом захисту за допомогою речово-правових позовів щодо спірного майна, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі №910/19094/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/19094/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.М. Гаврилюк