ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016р. Справа№ 914/3870/15

За позовом: Державного підприємства «Донецька залізниця» в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень, м.Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс», м.Миколаїв Львівської області

про стягнення 168330,00грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Державним підприємством «Донецька залізниця» в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень, м.Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс», м.Миколаїв Львівської області про стягнення штрафу за невірно зазначену у накладній масу товару в розмірі 168330,00грн.

Ухвалою суду від 12.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.11.2015р. В судовому засіданні 25.11.2015р. оголошено перерву до 16.12.2015р. Ухвалою суду від 16.12.2015р. за клопотанням відповідача строк вирішення спору продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 13.01.2016р.

Представнику відповідача розяснено права, у відповідності до ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 13.01.2016р. повторно не забезпечив, письмових пояснень з приводу поданого відповідачем відзиву на позовну заяву не подав, поважності причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.01.2016р. проти позову заперечив з мотивів, наведених у поданому ним відзиві (вх.№54520/15 від 15.12.2015р.). Зокрема, зазначив, що при відправленні вагонів вага завантаженого товару відповідала вказаній у накладній №36075125, й була визначена шляхом проведення відповідного зважування залізницею на станції відправки Дрогобич Львівської залізниці. Позивачем не доведено, що розбіжності у фактичній вазі вантажу та зазначеній у товаро-транспортних документах виникли внаслідок неправомірних дій відповідача. У задоволенні позову просив відмовити.

Зважаючи на встановлений законом строк вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» (вантажовідправник, відповідач по справі) 20.03.2015р. зі станції Дрогобич Львівської залізниці здійснено відправлення вагону №65293334 (надалі вагон) згідно накладної №36075125 на станцію Сартана Донецької залізниці.

На станції призначення на вимогу вантажоодержувача, на підставі п.24 Статуту залізниць України, проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу зазначеній вантажовідправником у накладній.

Зокрема, в накладній №36075125, копію якої долучено до матеріалів справи, у вагоні №65293334 вказано масу вантажу 65200,00кг, хоча, як встановлено, фактична маса вантажу менша та склала 61700,00кг.

Зазначене відображено в комерційному акті №72737/139 від 06.04.2015р., копію якого також долучено до матеріалів справи.

Відтак, згідно зі ст.122 Статуту залізниць України та на підставі комерційного акту, на вантажовідправника покладено відповідальність за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, й виписано штраф в розмірі 168330,00грн., який, однак, ТзОВ «СП Галтекс» не сплачено.

Зазначені обставини зумовили зверення ДП «Донецька залізниця» в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень до суду із позовною заявою про стягнення 168330,00грн. штрафу за невірно зазначену у накладній масу товару.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст.908 ЦК України, яка кореспондує ч.5. ст.306 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.5 ст.306 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, про що, зокрема, зазначено у ст.2 цього Статуту.

Статтею 5 Статуту залізниць України встановлено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує, зокрема, Правила перевезення вантажів.

Згідно ч.3. ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Так, п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно ст.37 Статуту залізниць України та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній. Відповідно до п.2.1. та п.2.2. Правил оформлення перевізних документів, графи «маса вантажу, визначена відправником, кг» та «спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність відомостей, внесених до основної накладної №36075125, підтверджено підписом представника вантажовідправника.

Відповідач стверджує, 20.03.2015р. на станції Дрогобич Львівської залізниці від ТОВ «СП Галтекс» агентом комерційним спільно зі стрільцем відомчої воєнізованої охорони прийнято до перевезення вантаж «металобрухт» у вагоні №65293334 по накладній №36075125. Вантаж у вагоні було завантажено рівномірно нижче ботів 100-150 мм, верх вантажу було накрито металевими листами, які заварені між собою і скроплені вапняним розчином. Зокрема, у накладній №36075125 зазначено, що вантаж розміщено й закріплено згідно з п.17.1, 17.3 гл.3, 1 додатка 14 до СМСГ, відповідальний за розміщення й кріплення вантажу економіст ОСОБА_1, Ескіз №40/МЗР від 21.10.2013р. Власний вагон. Власник ГП «Укрспецвагон». Без УП-К. До матеріалів справи долучено копію ескізу ТзОВ «СП Галтекс» №40/МЗР від 21.10.2013р. «Використання листів накриття при перевезенні навалочного металобрухту», затверджену директором товариства.

Відповідач також звертає увагу на те, що маса вантажу вагоні була визначена на 100 тонній вагонній вазі станції Дрогобич за участю агента комерційного станції Дрогобич з відповідною оплатою належних залізниці платежів за зважування згідно накопичувальної картки №23030208 (зважування на вагах залізниці при перевезенні експортно-імпортних та внутрішніх вантажів на вагонних вагах), та згідно відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу від 21.03.2015 № 21030008 (плата маневрової роботи при зважуванні). Копії зазначених документів долучено до матеріалів справи.

Згідно п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірку правильності відомостей про вантаж, зокрема, про його масу проведено на станції призначення Сартана Донецької залізниці, про що складено комерційний акт №72737/139 від 06.04.2015р.

Згідно ст.122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту передбачено, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як визначено ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Згідно п.5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2011 за № 334. Пунктом 10 Правил складання актів передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Відповідно до п. 3.15 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008р. за № 04-5/225 та п.21 Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 29.11.07 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства», у застосуванні статті 118 Статуту слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу позивачем нараховано відповідачу штраф в сумі 168330,00грн. грн., що становить становить п'ятикратний розмір провізної плати (37666,00грн.) за кожен вагон від станції Дрогобич Львівської залізниці до станції Сартана Донецької залізниці.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Водночас, суд звертає увагу на такі обставини справи.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У п.27 Розділу 2 «Правила приймання вантажів до перевезення» Правил перевезення вантажів, вантажі, зазначені в Переліку вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України, затвердженому наказом Міністерства транспорту України від 20.01.1997р. №18, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.02.1997р. за №36/1840 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 27.06.2012р. №363), перевозяться в супроводі та під охороною відомчої воєнізованої охорони Укрзалізниці, за що відправник сплачує окрему плату, або в супроводженні провідника відправника. Рішення про те, хто буде супроводжувати вантаж, воєнізована охорона залізниці чи провідник відправника, приймається відправником. За окремою угодою між відправником і залізницею під воєнізованою охороною залізниці можуть прийматися до перевезення вантажі, найменування яких відсутні в цьому Переліку.

У накладній №36075125 проставлено у графі 49 відмітку про охорону залізниці 376303, а також до матеріалів справи долучено копію витягу книги здачі вагонів під охорону 20.03.2015р.

Відповідно до ст.ст. 46, 48 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі видаються на станції призначення одержувачу, зазначеному у накладній, після внесення усіх належних залізниці платежів. Одержувач розписується в дорожній відомості про одержання вантажу.

Проте, у накладній №36075125 немає відмітки про одержання вантажу та підпису одержувача вантажу, а лише зазначено дату видачі вантажу 06.04.2015р., водночас, у комерційному акті №72737/139 від 06.04.2015р. зафіксовано, що хоч вагон і прибув під охороною («с ВОХР ст.Вол-ха Шевченко, Халабузарь»), проте з моменту прибуття та до комісійного переважування, вагон знаходився під охороною служби безпеки клієнта Азовсталь. Відповідно до зазначених у накладній №36075125 відомостей, ПрАТ «МК Азовсталь» є вантажоодержувачем.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірку маси вантажу проведено залізницею на вимогу вантажоодержувача. Так, до матеріалів справи долучено заяву представника ПрАТ «МК Азовсталь» від 05.04.2015р., адресовану начальнику станції Сартана Донецької залізниці п.Баниту В.М., про направлення прийомоздавача вантажу станції Сартана Донецької залізниці для видачі вантажу згідно із ППГ Розділ 8, п.12 вагону №65293334 за накладною №36075125, що прибув 05.04.2015р. о 02:50 зі станції Дрогобич.

Так, відповідно до п.12 Розділу 8 «Правила видачі вантажів» Правил перевезення вантажів, відповідно до статті 52 Статуту на станції призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту. Окрім цього, при наявності на станції призначення або в одержувача вагонних ваг залізниця може здійснювати перевірку маси вантажів, що перевозяться навалом і насипом і прибули без ознак утрати, відповідно до договору між залізницею і одержувачем.

У комерційному акті №72737/139 від 06.04.2015р. зазначено, що на основі заявки вантажоотримувача проведено комісійне зважування вагону 65293334 на справних 150т вагонних вагах вантажоодержувача. Однак, ані у зазначеній заяві, ані в комерційному акті не визначено, яка саме обставина стала підставою для проведення перевірки маси вантажу, так само як і не долучено договору між залізницею і одержувачем про використання вагонних ваг останнього при проведенні відповідних дій.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з п.5 Розділу 2 «Правила приймання вантажів до перевезення» Правил перевезення вантажів, усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012р. №442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012р. за №1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

У відповідності до п.2.1 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012р. №442, засоби ваговимірювальної техніки (далі ЗВВТ), які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі - сторонні організації), підлягають обліку залізницями. Згідно з п. 2.3 цієї Інструкції, якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. №411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за № 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (далі - технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби - контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан. Технічний паспорт ЗВВТ надається начальнику станції, на якій будуть оформлятися перевізні документи за результатами зважування на цих ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ повинні зберігатися в місці, визначеному розпорядчим документом начальника станції, який забезпечує їх схоронність. На прохання власника ЗВВТ йому може бути надано копію технічного паспорта ЗВВТ.

Додатком №3 до зазначеної Інструкції встановлено інтервали проведення повірки та обслуговування ЗВВТ. Зокрема, інтервал періодичної повірки для ЗВВТ, які експлуатуються, у період строку служби, встановленого експлуатаційною документацією виробника, не більше 12 місяців, а для тих, що експлуатуються після закінчення строку служби, встановленого експлуатаційною документацією виробника, а також для вагонних ваг після модернізації не більше 6 місяців.

У комерційному акті №72737/139 від 06.04.2015р., серед іншого, зазначено, що державну повірку ваг здійснено 27.08.2014р.

Проте, до матеріалів справи копію технічного паспорту із відповідними записами про строк служби, відмітками про проведення повірки ЗВВТ, на якому проводилось комісійне зважування вантажу, до матеріалів справи не долучено, хоча згідно із п.2.3 вказаної Інструкції, технічні паспорти ЗВВТ, які зберігаються у начальника станції, є документами, згідно з якими розглядаються претензії, повязані з визначенням маси вантажу.

В той же час, відповідачем, на підтвердження наведених ним обставин про проведення зважування вантажу перед відправкою на вагах залізниці на станції Дрогобич Львівської залізниці, долучено до матеріалів справи витяг із книги зважування вантажів на вагонних вагах ф. ГУ-36 за 20.03.2015р., копію книги зважування станції Дрогобич, копію накопичувальної картки №23030208 за 23.03.2015р., відомості №2130008 за 21.03.2015р. та №21030009 плати за користування вагонами, копії книги прийому вагона до перевезення та униги здачі вагонів під охорону, лист начальника станції Дрогобич п.Калити К.С. №5 від 15.12.2015р., в якому, зокрема, зазначено, що 20.03.2015р. по станції Дрогобич прийнято до перевезення вагон №65293334 відправка №36075125, який навантажений без порушень, з дотриманням всіх вимог Правил перевезень вантажів. У вищевказаному вагоні, масу вантажу визначала станція Дрогобич шляхом зважування на 100-тонних вагонних вагах залізниці (заводський №414) з подальшим проставленням маси вантажу в перевізний документ. За надання послуг зважування вагона №65293334 з ТЗОВ «СП Галтекс» знято плату в сумі 150,60грн. (без ПДВ) по накопичувальній картці ф. ФДУ-92 №23030208 та за маневрову роботу, виконану при зважуванні вагона, в розмірі 585,80грн. (без ПДВ) по відомості ф. ГУ-46 № 21030010. Перед прийняттям до перевезення на станції Дрогобич вищевказаний вагон, як і всі інші вагони з металобрухтом ТЗОВ «СП Галтекс», обов'язково зважуються на 100-тонних вагонних вагах залізниці з подальшим стягненням належних платежів.

Також відповідач стверджує, й зазначене не суперечить відомостям, зафіксованим у комерційному акті й відображеним у телеграмі №51 від 05.04.2015р. із Сартани, про те, що за зовнішнім виглядом вагону розміщення й закріплення вантажу не відповідає зафіксованому у накладній №36075125. Зокрема, у комерційному акті та телеграмі, зазначено, що завантаження вагону насипом нерівномірне, нижче рівня бортів на 20-40см. Над люками 1,2 на всю ширину вагону, вкриті металевими листами, в документах не вказані. Над іншими люками проглядається груз дрібної фракції. Маркування вапном не порушене. Виїмок та заглиблень немає.

Суд також звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено копію комерційного акту, зроблену не з оригіналу такого документу, а з копії, відтак, на ньому відсутні підписи осіб, якими складено такий комерційний акт, що суперечить п.10 Правил складання актів. На вимогу суду оригінали документів, долучених до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні представником позивача не надано.

Згідно з ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПКУкраїни, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Суд, у відповідності до ч.ч.1, 3 ст.38 ГПК України, суд своєю ухвалою може витребувати докази, які сторона не має можливості надати самостійно за її клопотанням. Проте, із відповідними клопотаннями сторони, в тому числі й позивач, до суду не звертались.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність тих обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 38, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 18.01.2016р.

Суддя Щигельська О.І.