ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 918/1112/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Лунька О.І., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АПМ ПЛЮС" (далі Товариство) до комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" (далі Підприємство) про стягнення 100 000 грн. 00 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 5 жовтня 2015 року,

відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 14 січня 2015 року № 14,

Управління житлово-комунального господарства міста Рівного: ОСОБА_3 за дов. від 11 січня 2016 року № 10-08,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року Товариство звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2012 року воно звернулося до Підприємства із заявою про проведення державної реєстрації права власності позивача на квартиру № 128, що знаходиться у будівлі гуртожитку в місті Рівному по вулиці Мельника, будинок 16. Оскільки відповідач у встановленому законом порядку та строки не здійснив такої державної реєстрації, а право власності на вказану квартиру в подальшому було зареєстровано за іншою особою, Товариство, посилаючись на статті 16, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просило суд стягнути з Підприємства 100 000 грн. 00 коп. майнової шкоди, яка полягає у вибутті проти волі позивача належного йому на праві власності вищенаведеного обєкта нерухомості.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року (суддя Бережнюк В.В.) порушено провадження у справі № 918/1112/15 та призначено її до розгляду на 6 жовтня 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву від 29 вересня 2015 року № 669 (а.с. 24-26), в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Товариства з огляду на те, що останнім не було доведено належними і допустимими доказами приналежності йому на праві приватної власності спірної квартири, а також факту вибуття цієї нерухомості з володіння позивача внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача. Крім того, позивачем, на думку Підприємства, не було належним чином обґрунтовано і доведено розміру заявленої до стягнення з відповідача майнової шкоди, а також наявності причинно-наслідкового звязку між завданими збитками та неправомірною бездіяльністю Підприємства.

У зв'язку з тимчасовою втратою працездатності суддею Бережнюк В.В. судове засідання, призначене на 6 жовтня 2015 року, не відбулося.

Водночас ухвалою суду від 13 жовтня 2015 року справу № 918/1112/15 повторно було призначено до розгляду на 22 жовтня 2015 року.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 17 листопада 2015 року.

У звязку з тимчасовою втратою працездатності суддею Бережнюк В.В., розпорядженням керівника апарату господарського суду Рівненської області від 17 листопада 2015 року № 01-04/74/2015 було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 918/1112/15, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою від 17 листопада 2015 року справу № 918/1112/15 було прийнято до розгляду суддею Павленком Є.В. та відкладено її розгляд на 8 грудня 2015 року.

Слід також зазначити, що у своїй позовній заяві Товариство просило суд залучити до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Рівненської міської ради. В обґрунтування даного клопотання позивач посилався на те, що виконавчий комітет Рівненської міської ради є засновником і органом управління відповідача, а також розпорядником майна, закріпленого за Підприємством. Відтак, рішення з даного господарського спору, на думку Товариства, може вплинути на права чи обовязки цієї юридичної особи.

У зв'язку з наведеними обставинами, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи відповідної ухвали про залучення чи відмову в залученні до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчого комітету Рівненської міської ради, ухвалою суду від 17 листопада 2015 року розгляд даного питання було відкладено до призначеного судового засідання.

У судовому засіданні 8 грудня 2015 року представник відповідача заперечив проти задоволення вищенаведеного клопотання у звязку з його необґрунтованістю. Представник позивача у цьому судовому засіданні просив суд вирішити вказане питання на власний розсуд.

Згідно статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Зі змісту пунктів 3.1, 3.4, 3.5 статуту відповідача, копія якого міститься у матеріалах даної справи (а.с. 58-68), вбачається, що Підприємство є самостійною юридичною особою, веде самостійний баланс, має розрахунковий та інші рахунки в установах банку, печатку із зображенням Державного герба України зі своїм найменуванням, штампи, фірмові бланки та інші реквізити, а також проводить свою діяльність на принципах самофінансування та самоокупності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що рішення з даного господарського спору не може вплинути на права чи обовязки виконавчого комітету Рівненської міської ради, оскільки таке рішення може стосуватися лише прав та обовязків сторін даного спору, зокрема, Підприємства, яке є самостійною юридичною особою.

Відтак, правові підстави для залучення до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчого комітету Рівненської міської ради, відсутні, у звязку з чим у задоволенні цього клопотання Товариства слід відмовити.

Крім того, у жовтні 2015 року через канцелярію суду надійшла заява позивача від 22 жовтня 2015 року № 18/10 (а.с. 37), в якій останній просив суд розглянути питання про можливість призначення у даній справі судової оціночно-будівельної експертизи з метою встановлення ринкової вартості спірної квартири № 128, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Мельника, 16, для визначення ціни даного позову.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судовою експертизою є дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

У той же час зі змісту даних законодавчих приписів вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби в спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Аналогічна правова позиція відображена у пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Посилання Товариства на можливість призначення судової експертизи з метою визначення розміру його позовних вимог не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до частини 3 статті 55 ГПК України ціну позову вказує сам позивач. Водночас з прохальної частини поданої Товариством позовної заяви вбачається, що останнім було визначено конкретний розмір ціни його позову, що становить вартість оціненої самим Товариством спірної квартири в сумі 100 000 грн. 00 коп.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Зважаючи на вищезазначені обставини, а також враховуючи зазначення самим позивачем конкретного розміру його позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення у даній справі судової експертизи.

У той же час суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості скористатися передбаченим статтею 22 ГПК України правом збільшити або зменшити розмір його позовних вимог.

Ухвалою від 8 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 22 грудня 2015 року. Також даною ухвалою в судове засідання було викликано уповноважену особу Управління житлово-комунального господарства міста Рівного для надання усних і письмових пояснень по суті даного спору, зокрема, щодо проведення приватизації спірної квартири громадянкою ОСОБА_4 та членами її сімї.

Ухвалою від 22 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 12 січня 2016 року.

Представник Товариства у судовому засіданні 12 січня 2016 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Підприємства проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 29 вересня 2015 року № 669.

Представник Управління житлово-комунального господарства міста Рівного повідомив, що право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку було зареєстроване не за позивачем, а за громадянкою ОСОБА_4 та членами її сімї на підставі наказу даної юридичної особи від 4 березня 2014 року № 71/01 "Про передачу житла у приватну власність". Вказані дії, на думку представника Управління житлово-комунального господарства міста Рівного, були проведені в рамках чинного законодавства, оскільки дана квартира на момент її приватизації за наявною у даного органу інформацією відносилася до загального житлового фонду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін та Управління житлово-комунального господарства міста Рівного, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство створене на підставі рішення установчих зборів засновників товариства від 9 лютого 2012 року, оформленого протоколом установчих зборів від 9 лютого 2012 року № 1/2012, та зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради Рівненської області 16 лютого 2012 року.

Відповідно до даного протоколу установчих зборів засновниками Товариства є громадянин ОСОБА_5 та мале приватне підприємство "АПМ".

Згідно з положеннями статуту Товариства для забезпечення діяльності цієї юридичної особи, її учасниками було сформовано статутний капітал товариства у розмірі 100 000 грн. 00 коп. шляхом внесення грошового та майнового внеску.

Так, учасником товариства ОСОБА_5 внесено грошову частку в сумі 16 108 грн. 00 коп., яка складає 16,1 % від загальної суми статутного капіталу. У той же час частка малого приватного підприємства "АПМ" була внесена у вигляді 40 квартир, що знаходяться в будівлі гуртожитку по вулиці Мельника, 16 А у місті Рівному, та 13 квартир в будівлі гуртожитку по вулиці Волинської Дивізії, 29 у місті Рівному, на суму 83 892 грн. 00 коп. та складає 83,9 % від загальної суми статутного капіталу Товариства.

На підтвердження права власності на вищезазначені квартири засновника Товариства малого приватного підприємства "АПМ", представник позивача надав суду оригінал витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32784561, копію свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно, а також копію ухвали господарського суду Рівненської області від 29 квітня 2004 року у справі № 14/383 (а.с. 73-76).

Обґрунтовуючи свій позов, Товариство посилалося на те, що 12 липня 2012 року воно звернулося до Підприємства із заявою про проведення державної реєстрації права власності позивача на квартиру № 128, що знаходиться у будівлі гуртожитку для сімейних в місті Рівному по вулиці Мельника, будинок 16. Водночас відповідач у встановленому законом порядку та строки не здійснив такої державної реєстрації, а право власності на вказану квартиру в подальшому було зареєстровано за іншою особою, що призвело до завдання позивачу майнової шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп., яка полягає у вибутті проти волі позивача належного йому на праві власності вищенаведеного обєкта нерухомості.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що статутні документи позивача містять суттєві невідповідності.

Судом встановлено, що рішенням установчих зборів засновників Товариства, оформленим протоколом від 9 лютого 2012 року № 1/2012 (а.с. 97), було внесено до статутного капіталу ряд квартир, які знаходяться в будівлі гуртожитку по вулиці Мельника, 16 А у місті Рівному. Проте зі змісту даного рішення вбачається, що спірна квартира № 128 у протоколі установчих зборів засновників позивача зазначена не була і до статутного капіталу Товариства не увійшла.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом від 1 червня 2012 року № 2/2012 (а.с. 100), було виправлено описку у вищенаведеному рішенні та вписано квартиру № 128, яка помилково не була внесена до статутного капіталу. У той же час слід зазначити, що у вказаному рішенні не було зазначено конкретної адреси та будинку, в якому знаходиться зазначена квартира.

Водночас з наявного у матеріалах справи витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно позивача № 34510996 вбачається, що інші квартири, що передавалися до статутного капіталу Товариства, розташовані у місті Рівному по вулиці Мельника, 16, а не 16 А, як зазначено в рішенні установчих зборів засновників Товариства, оформленому протоколом від 9 лютого 2012 року № 1/2012 (а.с. 77).

Незважаючи на те, що рішенням установчих зборів засновників Товариства, оформленим протоколом від 9 лютого 2012 року № 1/2012, до статутного капіталу були внесені квартири, розташовані у місті Рівному по вулиці Мельника, 16 А, у матеріалах справи наявні копії актів прийому-передачі до статутного фонду Товариства квартир, що знаходяться по даній вулиці у будинку № 16 (а.с. 101-102). Проте судом встановлено, що у вказаних актах, які мають ідентичні реквізити, наявні суттєві відмінності. Так, в одному акті прийому-передачі майна від 9 лютого 2012 року (а.с. 101) зазначено про передачу до статутного фонду позивача квартири № 128, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Мельника, 16. У той же час в ідентичному акті від 9 лютого 2012 року (а.с. 102) інформація про передачу до статутного фонду Товариства цієї квартири відсутня.

Слід зазначити, що на підтвердження своїх вимог до Підприємства, Товариство посилалося на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 817/314/14, якою бездіяльність відповідача щодо державної реєстрації права власності на вищенаведену квартиру, розташовану у місті Рівному по вулиці Мельника, 16, було визнано протиправною.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 817/314/14 за позовом Товариства до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області та Підприємства про визнання протиправною бездіяльності вимоги позивача задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Підприємства щодо невиконання договору-заяви від 12 липня 2012 року № 986ю щодо державної реєстрації права власності Товариства на квартиру № 128, яка знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних у місті Рівному по вулиці Мельника, 16А.

Вказане рішення місцевого адміністративного суду в цій частині було залишено без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року.

Даним судовим рішенням встановлено, що 12 липня 2012 року Товариство звернулося до Підприємства із заявою про проведення державної реєстрації права власності позивача на квартиру № 128, яка знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних у місті Рівному по вулиці Мельника, 16А, що підтверджується договором-заявою від 12 липня 2012 року № 986ю із строком виконання до 9 серпня 2012 року. Проте в порушення вимог чинного законодавства у встановлений термін державна реєстрація права власності вказаної квартири Підприємством проведена не була, у звязку з чим така бездіяльність цього відповідача судом адміністративної юрисдикції була визнана протиправною.

Разом з тим у резолютивній частині даного рішення суду адміністративної юрисдикції, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 серпня 2014 року (а.с. 27), було зазначено про визнання протиправною бездіяльності Підприємства щодо державної реєстрації права власності позивача на квартиру № 128, яка знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних у місті Рівному по вулиці Мельника, 16А, а не в будинку № 16, на який Товариство посилалося у своїй позовній заяві.

Слід також зазначити, що у матеріалах даної справи відсутні докази скасування у встановленому порядку вищенаведеної постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 817/314/14, а також докази оскарження чи скасування ухвали цього суду про виправлення описки від 13 серпня 2014 року.

Зважаючи на те, що судом адміністративної юрисдикції при розгляді справи № 817/314/14 не було встановлено протиправності дій чи бездіяльності Підприємства щодо зволікання у державній реєстрації права власності позивача на квартиру № 128, яка знаходиться у місті Рівному по вулиці Мельника в будівлі гуртожитку для сімейних саме за № 16, яка є предметом спору у даній справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань Товариства на вищезазначену постанову Рівненського окружного адміністративного суду.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що, враховуючи розпорядження голови міської управи Рівненської міської ради народних депутатів від 18 вересня 1993 року № 889-р (а.с. 124-126), на підставі наказу Управління житлово-комунального господарства міста Рівного від 4 березня 2014 року № 71/01 (а.с. 109-110) 4 березня 2014 року ОСОБА_4 та членами її сімї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановленому законом порядку було оформлено право приватної спільної часткової власності на квартиру № 128, яка знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних у місті Рівному по вулиці Мельника, 16, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного свідоцтва про право власності на цю квартиру (а.с. 69).

У судовому засіданні 12 січня 2016 року представник Управління житлово-комунального господарства міста Рівного повідомив, що право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку було зареєстроване за громадянкою ОСОБА_4 та членами її сімї на підставі наказу даної юридичної особи від 4 березня 2014 року № 71/01 "Про передачу житла у приватну власність". Вказані дії, на думку представника Управління житлово-комунального господарства міста Рівного, були проведені в рамках чинного законодавства, оскільки дана квартира на момент її приватизації за наявною у даного органу інформацією відносилася до загального житлового фонду.

Як було зазначено вище, обґрунтовуючи свій позов, Товариство посилалося на те, що завдані йому збитки в розмірі 100 000 грн. 00 коп. полягають у вибутті проти волі позивача належної йому на праві власності вищенаведеної квартири та подальша реєстрація права власності на вказаний обєкт нерухомості за вищезазначеними особами.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Терміном "збитки" позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв'язок це відповідний об'єктивно існуючий зв'язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог частини 2 статті 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Як вже було зазначено вище, право власності ОСОБА_4 та членів її сімї на спірну квартиру № 128, яка знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних у місті Рівному по вулиці Мельника, 16, було оформлено на підставі наказу Управління житлово-комунального господарства міста Рівного від 4 березня 2014 року № 71/01 (а.с. 109-110). Однак на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не було надано відповідачу повноважень на передачу у власність будь-яким особам нерухомого майна, оскільки останній є лише реєструючим органом.

Відтак, твердження Товариства про нанесення йому збитків в розмірі 100 000 грн. 00 коп., завданих саме неправомірною бездіяльністю Підприємства, які полягають у вибутті з власності проти його волі вказаної квартири та подальшій реєстрації права власності на вказаний обєкт нерухомості за третіми особами, визнаються судом необґрунтованими, оскільки рішення про надання у власність ОСОБА_4 та членам її сімї спірної квартири приймалося не Підприємством, а Управління житлово-комунального господарства міста Рівного. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що бездіяльність Підприємства не спричинила фактичне вибуття спірної нерухомості з володіння і власності Товариства, а відтак не завдала та не могла завдати позивачу спірних збитків.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового звязку між діями Підприємства та збитками, завданими позивачу реєстрацією права власності на спірну квартиру за іншою особою.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки Товариством не було доведено належними та достатніми доказами завдання йому майнової шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. неправомірною бездіяльністю відповідача щодо державної реєстрації права власності на квартиру № 128, розташовану в місті Рівному по вулиці Мельника, 16, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивача.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 січня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко