ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 922/1826/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя

ОСОБА_1, суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 (за довіреністю №2-130д від 29.12.2015р.)

відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю від 11.12.2015р.)

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування", м. Полтава, (вх. 5394 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2014р. у справі № 922/1826/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування", м. Полтава,

до відповідача Державного підприємства "Південна Залізниця", м. Харків,

про стягнення 87386,63 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.07.2014р. (суддя Смірнова О.В.) в позові Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування" відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність реальних збитків, фактів, що свідчать про існування складу правопорушення, тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задовленню.

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2014р. у справі № 922/1826/14 повністю, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що господарський суд першої інстанції залишив без уваги, що відповідач в спірних правовідносинах виступає перш за все як вантажовідправник, а не лише перевізник, та позов предявлений як до вантажовідправника, а також не звернув уваги, що відповідач ухилився від участі у прийнятті вантажу та складання відповідного акту.

Від апелянта надійшло супровідним листом оригінал платіжного доручення від 04.12.2015р. №15 на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2015р. (вх. 16922 від 15.12.2015р.).

Від відповідача надійшло клопотання (вх. 17081 від 17.12.2015р.), в якому просить залучити до участі у справі правонаступника ДП Південна залізниця ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця та здійснити відповідну заміну.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 17082 від 17.12.2015р.), в якому просить суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 21.12.2015р. оголошено перерву до 16:00 год. 21.12.2015р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. замінено відповідача ДП «Південна залізниця» на його правонаступника ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця».

У судовому засіданні 11.01.2016р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, оцінку судом наданим сторонами доказам, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

30.12.2005р. укладений договір про надання комплексного транспортно-експедиційного обслуговування № 2234 між Харківською дирекцією залізничних перевезень, що є структурним підрозділом Державного підприємства Південна залізниця та ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до п. 1. даного договору замовник (ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України») поручає, дорога (Харківська дирекція залізничних перевезень) бере на себе виконання робіт по комплексному транспортно- експедиційному обслуговуванню.

На виконання даного договору вантажовідправником ДН-2 (ДНМ-2 Харківська дирекція залізничних перевезень код 9443), що є структурним підрозділом Державного підприємства Південна залізниця на адресу позивача відправлено ДП Південною залізницею вантаж - дизпаливо у кількості 62260 кг, що підтверджується залізничною накладною за № 44186880 та дизпаливо у кількості 61339 кг, що підтверджується залізничною накладною № 43892934.

Таким чином, ДП Південна залізниця щодо вантажу дизпалива за залізничними накладними № 44186880 та № 43892934 є і відправником і транспортною організацією в одній особі.

При перевірці та видачі вантажу, який надійшов 14.11.2013р. за залізничною накладною №438929343 у вагоні (контейнері) 73991986 одержувачем вантажа, яким є філія ПАТ Укргазвидобування - ГПУ Полтавагазвидобування встановлено нестачу дизельного палива у розмірі 3218 кг. При цьому запірно-пломбувальні пристрої були наявні та у справному стані, що підтверджується актом від 14.11.2013р. (а.с. 29)

Також при перевірці та видачі вантажу, який надійшов 08.12.2013р. за залізничною накладною №44186880 у вагоні (контейнері) 74928003 одержувачем вантажа, яким є філія ПАТ Укргазвидобування - ГПУ Полтавагазвидобування встановлено нестачу дизельного палива у розмірі 5770 кг. При цьому запірно-пломбувальні пристрої були наявні та у справному стані, що підтверджується актом від 08.12.2013р. (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, під час приймання дизпалива 14.11.2013р. та 08.12.2013р. було викликано представника вантажовідправника для участі в прийманні дизельного палива і складанні акта приймання дизельного палива за кількістю за формою N 5-НП, що підтверджується телеграмою (електронним повідомленням через відділення поштового зв'язку м. Лохвиці та електронним повідомленням через Цех телекомунікаційних послуг № 15 м. Миргород ПАТ "Укртелеком") (а.с. 42-43).

В матеріалах справи відсутні докази прибуття представника вантажовідправника, а також відсутня відповідь або пояснення причин неявки представника ДП Південної залізниці.

У зв'язку із відсутністю представника відправника, відсутністю його повідомлення про причини неявки, як це передбачено вимогами Інструкції № 281, приймання дизпалива було продовжено і закінчено по цистерні за № 73991986 - 15.11.2013 р., по цистерні за № 74928003 - 09.12.2013 року, що підтверджується актам приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю за Формою № 5-НП.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення збитків у сумі 87386,63 грн. з ДП «Південна залізниця» у звязку з тим, що на думку позивача, запірнопломбовальні пристрої за №№ Ц853833, Б465514 на цистерні за № 73991986 та запірнопломбувальні пристрої №№ Х654340, Б470871 на цистерні за № 74928003 - були у справному стані, - відповідальним за втрачене дизпаливо, в кількості 3,218 тони в цистерні за № 73991986 та 5,770 тони в цистерні за № 74928003, відповідно до п. 2.2.1 договору № 2234 від 30.12.2005р. є Державне підприємство "Південна залізниця" як вантажовідправник.

07.07.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, яким відмолено у задоволенні позову з підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частинами 1, 5 ст. 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 ЦК України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Ст. 920 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Ст. 924 ЦК України встановлює, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. З Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про Залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту передачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу Залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 114 Статуту залізниць України визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, які виникли з її вини під час перевезення вантажу.

Як зазначено вище, маса вантажу складає 62260 кг у відповідності до накладної № 44186880 та згідно з накладної № 43892934 - 61339 кг.

Як зазначено вище, при перевірці та видачі вантажу, який надійшов 14.11.2013р. за залізничною накладною №438929343 у вагоні (контейнері) 73991986 одержувачем вантажа, яким є філія ПАТ Укргазвидобування - ГПУ Полтавагазвидобування встановлено нестачу дизельного палива у розмірі 3218 кг. При цьому запірно-пломбувальні пристрої були присутні в справному стані, що підтверджується актом від 14.11.2013р. (а.с. 29)

Також при перевірці та видачі вантажу, який надійшов 08.12.2013р. за залізничною накладною №44186880 у вагоні (контейнері) 74928003 одержувачем вантажа, яким є філія ПАТ Укргазвидобування - ГПУ Полтавагазвидобування встановлено нестачу дизельного палива у розмірі 5770 кг. При цьому запірно-пломбувальні пристрої були присутні в справному стані, що підтверджується актом від 08.12.2013р. (а.с. 30).

Згідно з умовами п. 2.2.1 договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 29.07.2010р.) відповідач виступає вантажовідправником, приймаючи до перевезення нафтопродукти в цистернах з оформленням акту приймання вантажу по кількості.

Відповідно до п. 2.5.8 договору замовник (позивач) несе відповідальність за відповідність маси та якості вантажу, переданого до перевезення.

Тобто, навантажування (налив) нафтопродуктів, як і визначення маси вантажу, проводить позивач

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції при проходженні спірних вагонів через станцію Основа було проведено їх зважування на тензометричних динамічних вагонних вагах.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема, 0,5% маси всіх інших вантажів. Надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Згідно з протоколом зважування від 11.11.2013р. (а.с. 65), зокрема вагону № 73991986 маса вантажу менше від заявленого в документів на 1039 кг. (зазначене відхилення -1,2%) , тобто є допустимою згідно з нормами п. 27 Правил видачі вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто) для рідких вантажів становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах може складати: 61339х2%=1226,78 кг.

Згідно з протоколом зважування від 05.12.2013р. (а.с. 66), зокрема вагону № 74928003, маса вантажу менше від заявленого в документів на 40 кг. (зазначене відхилення 0%), що є допустимим згідно з нормами п. 27 Правил видачі вантажів, а саме при видачі вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто) для рідких вантажів становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: 62260х2%=1245,2 кг.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю доказів позивача щодо втрати вантажу на шляху прямування з вини відповідача, з огляду на умови п.2.5.8 договору, саме позивач несе відповідальність за невідповідність товарно-транспортним документам фактичної маси прийнятого вантажу, що і відбулось при даному перевезенні.

Тому, посилання апелянта в апеляційній скарзі щодо відповідальності відповідача спростовується матеріалами справи.

Щодо комісійного прийняття нафтопродуктів колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N281/171/578/155 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N805/15496) затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція), яка встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів.

Позивачем були порушені норми Інструкції при прийманні нафтопродуктів, які прибули в ній цистерні, а саме: пунктом 5.2.5 Інструкції визначено, що комісійне приймання нафти або нафтопродукту за кількістю здійснюють уповноважені наказом керівника підприємства - вантажоодержувача особи, які мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань визначення кількості нафти і нафтопродуктів у залізничних цистернах, на яких покладено відповідальність за дотримання правил приймання ти і нафтопродуктів, установлених цією Інструкцією та іншими нормативно - правовими документами.

Комісійне приймання нафти і нафтопродуктів відбувається за участі представників даної організації, що супроводжували нафту або нафтопродукти (у разі, якщо згідно з відповідним договором вантаж супроводжується охоронною організацією).

Особи, які беруть участь у комісійному прийманні нафти і нафтопродуктів, повинні проходити відповідну підготовку з цих питань та періодичну перевірку знань згідно з порядком, встановленим керівником підприємства.

Пунктом п.5.2.6 Інструкції встановлено, що результати комісійного приймання нафти, нафтопродуктів оформлюються актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою №5-НП, який складається одразу після приймання вантажу та затверджується керівництвом підприємства не пізніше наступного дня після його складання. Пунктом п.5.2.7 Інструкції встановлено, що акт приймання нафти або нафтопродуктів за формою N 5-НП підписується особами, які брали участь у прийманні нафти або нафтопродуктів.

Відповідно до Наказу Мінтрансу України № 18 від 20.01.1997 року "Про охорону у супроводженні вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України", встановлено перелік вантажів, які повинні супроводжуватись особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України. До цих вантажів віднесено дизельне паливо (п. 44). Дизельне паливо за залізничною накладною № 4892934 в цистерні № 73991986 та залізничною накладною № 44186880 в цистерні № 74928003 було передано після навантаження позивачем відповідачу під охорону залізниці.

В прийманні вантажу не брали участь представники охорони Південної залізниці, які супроводжували вантаж, хоча в графі 49 залізничної накладної №44771723 зазначено про охорону вантажу. Охоронець ОСОБА_4, зазначений в акті форми 5-НП від 14.11.2013 та охоронець ОСОБА_5, зазначений в акті форми 5-НП від 08.12.2013 р. є представником фірми Явір 2000, а не охоронцем Південної залізниці, про це свідчать надані позивачем розпорядження "Про призначення відповідальних осіб за правильність приймання небезпечних вантажів" від 14.11.2013 р. №81-1 та від 09.12.2013 р. № 90.

Відповідно до абз.2 п. 5.2.11, п. 5.2.12 Інструкції вантажоодержувач для приймання нафти та/або нафтопродуктів за кількістю створює комісію, до складу якої призначаються особи, які мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань порядку приймання та обліку нафти та/або нафтопродуктів. Представнику, уповноваженому взяти участь у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за кількістю, видається довіреність за підписом уповноваженої особи підприємства, скріплену гербовою печаткою підприємства. У довіреності обов'язково зазначається найменування, марка та кількість нафти або нафтопродуктів, які прийматиме вповноважений представник. Довіреність надається голові комісії і після приймання нафти або нафтопродуктів зберігається разом з актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП на підприємстві, де зберігаються нафтопродукти.

Позивач не надав доказів того, що посадові особи, які здійснювали приймання нафтопродуктів проходили відповідну підготовку з цих питань та періодичну перевірку знань згідно з порядком, установленим керівником підприємства.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у осіб, що здійснювали приймання вантажу, відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи з питань визначення кількості нафти і нафтопродуктів у залізничний цистернах, на яких було покладено відповідальність за дотримання правил приймання нафти та нафтопродуктів, установлених Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами, не надано довіреностей на представників позивача, які підписали акт форми 5-НП.

В графі 10 Приймання вантажу зазначено, що приймання вантажу розпочато 14.11.2013 о 13 год. 30 хв., час завершення приймання 14.11.2013 р. о 13 год. 45 хв. При цьому в пункті про причини порушення приймання вантажу в установлені терміни та час його виникнення, позивач зазначив: "у звязку з неприбуттям на виклик представника вантажовідправника цистерна злита 15.11.2013р. 16:30"

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 5.2.10, 5.2.11 Інструкції представник вантажовідправника, який перебуває з одержувачем у різних населених пунктах, зобов'язаний прибути не пізніше триденного строку після отримання повідомлення, за винятком випадків, коли для прибуття транспортом необхідно більше часу (у такому разі строк для прибуття дорівнює часу, необхідному для безпечного руху транспорту), якщо більший строк не обумовлено відповідним договором. Представник вантажовідправника зобов'язаний мати довіреність на право участі в прийманні нафти та/або нафтопродуктів за кількістю, що надійшла. У разі відсутності в добовий строк повідомлення про виїзд представника вантажовідправника приймання нафти або нафтопродуктів відбувається за участю представника незалежної експертної організації, що обумовлено у відповідному договорі. У разі, якщо у відповідному договорі не було обумовлено незалежної експертної організації, приймання нафти та нафтопродуктів здійснюється самостійно.

Позивач надав докази, що він повідомив 14.11.2013 р. відповідача про необхідність приймання спірної цистерни за участю вантажовідправника. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищезазначене відправлення вручено представнику відповідача - 15.11.2013р. Відповідно, добовий строк для повідомлення про виїзд представника вантажовідправника спливав 16.11.2013р. При цьому, відповідач не витримав строку та продовжив приймання вантажу та злив цистерну 15.11.2013р., чим порушив п. 5.2.11 Інструкції.

Таким чином, твердження апелянта про залишення судом без вивчення обставини ухилення відповідача від участі в прийманні вантажу спростовуються матеріалами справи та нормами діючого законодавства, а саме законодавчо врегульований процес приймання вантажу без участі вантажовідправника.

В графі 11 акту від 08.12.2013 р. "Умови зберігання вантажу на складі вантажоодержувача до приймання і складання акту" зазначено номер пломб ЗПП, які вказані у перевізних документах, але не зазначено відомостей про умови зберігання вантажу на складі вантажоодержувача до приймання та складання акта.

В графі 13 Технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб ЗПУ не вказано про технічний стан пломб.

Таким чином, акт форми №5-НП, який повинен бути складений за формою та в порядку, встановленою Інструкцією, а позивачем, в підтвердження позовних вимог, наданий акт, який не відповідає встановленій формі, та не може вважатися належним доказом.

Пунктом 5.2.7 Інструкції встановлено, що уся кількість нафти або нафтопродуктів, що надійшла на підприємство в залізничних цистернах, зазначається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, сторінки якого шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства. Записи в журналі робляться на підставі відвантажувальних документів і актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП.

Проте позивачем не наданий журнал за формою № 6-НП в підтвердження кількості нафтопродуктів, які надійшли по спірним перевезенням.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується відсутність втрати, недостачі або пошкодження вантажу, вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника, отже, відповідач звільняється від відповідальності, тому твердження позивача є необґрунтованими.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1).

Частиною 1 статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода може бути стягнута в порядку ст. 1166 Цивільного кодексу України, при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи як: протиправність поведінки; шкода; причинний зв'язок між ними; вина заподіювача шкоди.

Твердження апелянта про наявність реальних збитків, які виникли в результаті нестачі вантажу на станції призначення, не підтверджується матеріалами справи, з огляду на наступне. В акті форми 5-НП сам позивач зазначає про «недолив» вантажу, який («недолив») залишився у самого позивача, тільки на іншій філії.

А також, позивачем не доведена сума збитків, оскільки наявне в матеріалах справи розпорядження №100-р від 28.11.2013р., на яке посилається позивач, визначає відпускну ціну на нафтопродукти для реалізації стороннім контрагентам, тоді як, в даному випадку було внутрішнє переміщення нафтопродуктів від одного підрозділу Позивача до іншого, що не надає підстави для застосування вказаних в розпорядженні цін при розрахунку суми збитків.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про недоведеність наявності реальних збитків, фактів, що свідчать про існування складу правопорушення: неправомірність поведінки; шкода: причинний зв'язок між ними; вина заподіювача шкоди, свою чергу, отже, відсутність підстав для стягнення збитків з відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як таких, що не підтверджені належними доказами, які б обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили позицію позивача, в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, тому рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2014р. у справі № 922/1826/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 ст. 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії ГПУ "Полтавагазвидобування", м. Полтава, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2014р. у справі № 922/1826/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.01.2016р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко