ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 911/4820/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, с.Крюківщина

про стягнення 100981,15 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі відповідач) про стягнення 100981,15 грн.

Провадження у справі №911/4820/15 порушено відповідно до ухвали суду від 04.11.2015 року та призначено справу до розгляду на 01.12.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.12.2015 року подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував. Розгляд справи відкладався до 17.12.2015 року та було зобовязано позивача надати розрахунок позову, в якому день оплати не включається в період заборгованості та письмові пояснення на відзив відповідача.

В судовому засіданні 17.12.2015 року оголошувалась перерва до 05.01.2016 року, в судовому засіданні 05.01.2016 року оголошувалась перерва до 12.01.2016 року. Також, ухвалою суду від 05.01.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 12.01.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в порушення вимог суду не надав обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд, встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Продавець) та Комунальним підприємством «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (відповідач, Покупець) був укладений Договір № 13/2132-ТЕ- 17 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Продавець передає Покупцю з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ в обсязі до 268,0 тис.куб.м.

Позивач зазначає, що на виконання п. 2.1. Договору поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний на загальну суму 470 717,62 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року та від 24.01.2014 року б/н на загальну суму 470 717,62 грн.

Таким чином позивачем передано відповідачу за період січень - грудень 2013 року природний газ на загальну суму 470 717,62 грн. Факт поставки наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечено та не спростовано.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що відповідачем на момент подачі позову в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ проводились з простроченнями, у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 32 967,38 грн. пені, 54 517,82 грн. інфляційних та 13 495,95 грн. 3% річних.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконнню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач зазначив, що відповідачем на момент подачі позову в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ проводились з простроченнями, у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 32 967,38 грн. пені, 54 517,82 грн. інфляційних та 13 495,95 грн. 3% річних.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безпосередньому порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, вважає, що уклавши Договір № 771/30 про організацію взаєморозрахунків від 14.10.2014 року сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу. Тому, для застосування санкцій, передбачених Договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

У звязку з чим, судом встановлено, що 14.10.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, КП «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, НАК «Нафтогаз України» було укладено Договір № 771/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), згідно умов п. 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взасморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30.

Згідно з пунктами 3-9 Договору № 771/30 про організацію взаєморозрахунків казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Стороні першій у сумі 232768,46 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти у сумі 232768,46 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти у сумі 232768,46 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти у сумі 232768,46 грн. для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони пятої кошти у сумі 232768,46 грн. для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона пята перераховує на рахунок Сторони останньої кошти у сумі 232768,46 грн., у тому числі ПДВ, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 року № 13/2132-ТЕ-17 за 2013 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Згідно з п. 16. Договору № 771/30 про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Однак, умови Договору № 771/30 про організацію взаєморозрахунків не мстять положень щодо внесення змін у Договір № 13/2132-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, в тому числі щодо строків оплати поставленого газу, п. 16. Договору № 771/30 стосується відсутності претензій стосовно предмета цього ж Договору № 771/30, а не Договору № 13/2132-ТЕ-17 поставки газу.

Пунктом 24 ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 14, 15, 16, 17 і 20 статті 11, пунктом 5 статті 12 та пунктом 10 статті 13 цього Закону).

Частина 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» стосується права Кабінету Міністрів України здійснити випуск облігацій внутрішньої державної позики для поповнення спеціального фонду державного бюджету і спрямуванням коштів на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначену пунктом 24 статті 14 цього Закону, для проведення розрахунків за природний газ з публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та компенсації різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках з використанням будь-яких видів палива та енергії за виключенням природного газу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з відповідним коригуванням показників фінансування і видатків державного бюджету та граничного обсягу державного боргу.

У звязку з чим, суд враховує, що п. 6.1. Договору № 13/2132-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу визначено строки оплати поставленого природного газу, і відповідна умова Договору № 13/2132-ТЕ-17 не змінювалась в установленому законодавством порядку. Поставлений протягом 2013 року природний газ мав бути оплачений протягом того ж 2013 року (поставка за грудень підлягала оплаті у січні 2014 року), однак Договір № 771/30 було укладено лише 14.10.2014 року і такий Договір не містить умов щодо зміни строків оплати чи звільнення Покупця від відповідальності за Договором № 13/2132-ТЕ-17.

Умови Договору № 771/30 про організацію взаєморозрахунків свідчать про виділення бюджетних субвенцій, погодження порядку їх використання, призначення і цільове спрямування відповідних коштів на погашення заборгованості Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке, в свою чергу, отримані від відповідача кошти має спрямовувати на погашення запозичень, залучених під державні гарантії, податкових зобовязань та проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Таким чином, Договір № 771/30 про організацію взаєморозрахунків стосуються виключно порядку та послідовності застосування бюджетної субвенції, до того ж на частину вартості поставленого протягом 2013 року природного газу (поставлено на 470 717,62 грн., а за Договором № 771/30 передбачено відшкодування 232768,46 грн.), тому відсутні підстави вважати зміненим порядок розрахунків за договором № 13/2132-ТЕ-17.

Згідно з п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивач правомірно проводив нарахування з 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також, з наданого до позову розрахунку вбачається, що пеня нарахована по кожній поставці в межах строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що спростовує викладені у відзиві зауваження.

Однак, в періоди прострочення позивачем неправомірно включено дні часткової сплати, у звязку з чим, судом здійснено правильний розрахунок в межах заявлених позовних вимог, за яким з відповідача підлягає стягненню 32783,17 грн. пені та 13456,25 грн. 3% річних.

Як визначено п. 3.2.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Оскільки, як встановлено судом, прострочення по всім періодам тривало з 14 числа, позивачем правомірно нараховано інфляційні в заявленому в позові розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, судом в ході розгляду спору з урахуванням п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», було зобовязано позивача (ухвалою від 17.12.2015 року) надати обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості. Однак, відповідні вимоги суду були свідомо проігноровані позивачем, що призвело до необхідності здійснення правильного розрахунку позову судом, тобто обовязок позивача, виконання якого необхідне для правильного вирішення спору, фактично було перекладено на суд.

Таким чином, невиконання позивачем визначеного судом обовязку надати обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості, свідчить про ухилення позивача від виконання вимог суду, зловживання своїми правами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд має право стягнути у доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

З огляду на викладене, керуючись п. 5 ст. 83 ГПК України суд накладає на позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» штраф за ухилення від виконання вимог суду у сумі 1 700 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини» Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (08136, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Балукова, 10, код 37606213) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 32783,17 грн. пені, 13456,25 грн. 3% річних, 54517,82 грн. інфляційних та 1511,36 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) в доход Державного бюджету України 1700 грн. штрафу за ухилення від виконання вимог суду.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 15.01.2016 р.