РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Справа № 924/1188/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання: Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" на рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.15р. у справі № 924/1188/15 (суддя Магера В.В.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна"

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна"

про стягнення заборгованості за договором оренди №170065 від 26.12.2011р. в розмірі 1790762,13 грн., в тому числі 1287926,26 грн. основного боргу, 502835,87 грн. пені;

- стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №170065 від 26.12.2011р. в розмірі 25780,64 грн., в тому числі 7333,61 грн. основного боргу, 18447,03 грн. пені;

- зобов'язання ТОВ "Фудсервіс-Україна" повернути ТОВ "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по договору оренди №170065 від 26.12.2011р. (згідно заяви про збільшення позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі №924/1188/15 від 30.09.15р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна": 1 295 259,87 грн. основного боргу, 521 282,90 грн. пені, 29 297,43 грн. витрат по оплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 388,18 грн. Зобов'язано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" повернути на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по договору оренди №170065 від 26.12.2011р. на загальну суму 426 666,02 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позовні вимоги підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення наявної заборгованості перед позивачем. Враховуючи, що позивачем було передано відповідачу обумовлене орендою майно (кавові апарати та кавомолки), натомість, доказів сплати заборгованості по орендній платі в сумі 1 287 926,26 грн. за період з 26.07.2013р. по 25.07.2015р. відповідачем надано не було, отже дана сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача. Заявлена позивачем до стягнення пеня в сумі 502 835,87 грн. за прострочення сплати орендної плати за договором оренди від 26.12.2011р. №170065 судом перевірена і приймається до уваги як нарахована правильно. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. передано відповідачу товар на загальну суму 124 466,69 грн., натомість, відповідач борг сплатив частково в сумі 117 133,08 грн., решта 7 333,61 грн. заборгованості по договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №170065 залишилась непогашеною. Враховуючи відсутність доказів про сплату відповідачем заборгованості в сумі 7 333,61 грн., суд вважає правомірною вимогу позивача про стягнення даної суми. Судом перевірено нарахування позивачем пені в сумі 18 447,03 грн. за період прострочення з 26.07.2013р. по 25.07.2015р. із врахуванням проведених відповідачем часткових оплат та визнано розмір пені такою, що нарахована вірно. Стосовно зобовязання відповідача повернути позивачу орендоване майно судом враховано те, що строки та порядок повернення орендованого майна чітко визначено сторонами в розділі №2 договору оренди. Оскільки, позивач вважаючи договір оренди від 26.12.2011р. №170065 припиненим із „25 березня 2014р., просив повернути орендоване майно з оренди відповідно до п.п 8.2 договору оренди. При цьому, позивач 27.03.2015р. звертався до відповідача із письмовою вимогою про негайне повернення орендованого майна на склад ТОВ „Нестле України, відтак, відповідач зобовязаний був повернути орендоване майно за договором оренди до „26 квітня 2014 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30.09.15р. у справі 924/1188/15 в частині: - стягнення з ТОВ "Фудсервіс-Україна" заборгованості за договором оренди №170065 від 26.12.2011р. в розмірі 1790762,13 грн. зменшивши основний борг на 335330,72 грн.; - стягнення з ТОВ "Фудсервіс-Україна" пені за договором купівлі-продажу №170065 від 26.12.2011р. в сумі 18447,03 грн.; - зобовязання ТОВ "Фудсервіс-Україна" повернути на користь ТОВ "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по договору оренди №170065 від 26.12.2011р. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що місцевим господарським судом не повністю зясовано обставини стосовно того факту, що кавові апарати та інше майно вже вилучено у ТОВ "Фудсервіс-Україна". Оскільки, саме за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення відбулося вилучення працівниками Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області у відповідача майна, яке орендувалося за договором оренди №170065 від 26.12.2011р., про що позивач свідомо не повідомив суд першої інстанції. Враховуючи той факт, що ТОВ «Нестле Україна» визначило, що датою припинення дії договору оренди №170065 від 26.12.2011р. є 01.08.2014р., а відтак саме до цієї дати можливо нарахування суми заборгованості по оплаті за оренду кавових апаратів та іншого майна. Однак, у відповідності до розрахунку суми боргу за договором оренди, який складений позивачем та доданий до позовної заяви останнім місяцем нарахування та стягнення орендної плати є лютий 2015р. Таким чином, у будь-якому випадку при ухваленні рішення судом першої інстанції необхідно було зменшити суму основного боргу ТОВ "Фудсервіс-Україна" за даним договором оренди на 335330,72 грн. Звертає увагу, що п. 6.7 договору оренди №170065 від 26.12.2011р. встановлено, що "виявлені Орендодавцем порушення вимог даного Договору фіксуються шляхом складання ОСОБА_2 про порушення за участю Регіонального менеджера та представника Орендаря", але в матеріалах справи відсутні копії або оригінали таких актів, що у свою чергу ставить під сумнів факт вини орендаря з приводу висунутих до нього вимог та свідчить про порушення орендодавцем взятих на себе зобовязань саме в частині фіксування порушень орендарем взятих на себе зобовязань згідно із даним договором оренди. Також зазначає, що як вказано в рішенні місцевого господарського суду, накладна за договором купівлі-продажу №170065 від 26.12.2011р. була оформлена 11.02.2013р., у відповідності до п. 4.1 даного договору оплата повинна бути здійсненна протягом 15 днів із дня виписки накладної. Враховуючи вказані обставини та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, ТОВ «Нестле Україна» мало право звернутися з позовом про стягнення пені до 26.02.2014р. Відтак, суд першої інстанції порушив норму матеріального права, що міститься в ч. 2 ст. 258 ЦК України, в частині нарахування пені на суму 18447,03 грн. Крім того, виникає необхідність перевірки пені, що нарахована позивачем за договором оренди в сумі 502835,87 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.10.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" прийнято до провадження, призначено до розгляду на 04.11.2015р. об 14:50 год. та зобов'язано відповідача надати докази доплати судового збору за вимоги апеляційної скарги, що відображені у прохальній частині чи уточнити вимоги апеляційної скарги до початку її розгляду по суті.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, представником апелянта подано заяву, якою додано квитанцію №12951468-1 від 30.10.2015р. про доплату судового збору в сумі 7039,99 грн. за подання апеляційної скарги.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 04.11.2015р. та від 16.11.2015р. розгляд скарги було відкладено, крім того, ухвалою від 16.11.2015р. зобов'язано сторін надати суду відповідні докази, що зазначені в даній ухвалі.

Судове засідання 02.12.2015р. (призначене ухвалою суду від 16.11.2015р.) не відбулося у зв'язку із відпусткою головуючого суді ОСОБА_4

Враховуючи п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 2 квітня 2015 року № 25 та погодженого наказом Державної судової адміністрації України 2 квітня 2015 року № 45, 18.12.2015р. винесено ухвалу у даній справі про призначення справи до розгляду на 22.12.2015р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2015р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено її розгляд на 13.01.2016р., у зв'язку із поданими представниками сторін клопотаннями про відкладення розгляду справи з метою надання можливості виконання сторонами вимог ухвали суду від 16.11.2015р.

21.12.2015р. від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки виникають сумніви щодо дійсності підпису ОСОБА_5, як директора ТОВ "Фудсервіс-Україна", в Додатковій угоді №3 від 25.12.2013р. до Договору оренди №170065 від 25.12.2011р. Також обґрунтовує дане клопотання тим, що у разі не проведення судової почеркознавчої експертизи це дасть можливість ТОВ "Нестле Україна" отримати виконавчий документ та почати проводити виконавчі дії по стягненню коштів з ТОВ "Фудсервіс-Україна" по фіктивній додатковій угоді.

13.01.2016р. представником ТОВ "Нестле Україна" подано в якості відзиву на апеляційну скаргу письмове пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у поясненні. Крім того, до пояснення додано розрахунок заборгованості станом на 23.09.2015р. завірений підписом головного бухгалтера ОСОБА_6 та печаткою ТОВ "Нестле Україна".

У судовому засіданні 13.01.2016р. представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи таких документів: довіреність, яка уповноважує представляти інтереси ТОВ "Фудсервіс-Україна" - ОСОБА_2; витяг із сайту Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень (штрихкодовий ідентифікатор: 180); витяг з ЄДРЮОФОП від 19.12.2015р. - ТОВ "Фудсервіс-Україна"; витяг з кримінального провадження №0005099 від 21.12.2015р., копія фіскального чека Укрпошти, копія листа ТОВ "Нестле Україна" від 01.12.2014р., протокол огляду предметів від 28.10.2014р. завірених підписом слідчого Монастирського В.А. та печаткою Міського відділу Внутрішніх справ України м. Хмельницького; лист слідчого Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 21.12.2015р. №0005099/14 адресоване представнику ТОВ "Фудсервіс-Україна" ОСОБА_2; пояснення представника ТОВ "Фудсервіс-Україна". Зазначив, що підпис в додатковій угоді №3 не відповідає дійсному підпису директора ТОВ "Фудсервіс-Україна" ОСОБА_5 (надав для огляду колегії суддів статут та зміни до статуту для порівняння підпису ОСОБА_5Г.), тому вбачає необхідність у призначенні судової почеркознавчої експертизи. Однак, як повідомив листом слідчий представника відповідача, відповіді на запит скерований ТОВ "Нестле Україна" з проханням надання оригіналу додаткової угоди від 25.12.2013р. до договору оренди №1700065 від 26.12.2011р. не отримано, у зв'язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження даної угоди відсутня можливість провести почеркознавчу експертизу, тому представником відповідача вимога ухвали від 16.11.2015р. про надання оригіналу цієї угоди не виконана. Підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених в ній. Просив суд рішення суду першої інстанції скасувати в частині: - стягнення з ТОВ "Фудсервіс-Україна" заборгованості за договором оренди №170065 від 26.12.2011р. в розмірі 1790762,13 грн. зменшивши основний борг на 335330,72 грн.; - стягнення з ТОВ "Фудсервіс-Україна" пені за договором купівлі-продажу №170065 від 26.12.2011р. в сумі 18447,03 грн.; - зобовязання ТОВ "Фудсервіс-Україна" повернути на користь ТОВ "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по договору оренди №170065 від 26.12.2011р. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечила клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи вищезазначих документів, оскільки вважає, що відповідно до ст. 222 КПК України подані відповідачем відомості досудового розслідування не можуть бути розголошенні без відповіцдного дозволу слідчого, всупереч навіть тому, що вони підписані слідчим та завірені печаткою. Заперечила твердженння відповідача щодо недійсності підпису ОСОБА_5 в угоді та надала пояснення стосовно цього, вважаючи, що підпис в угоді належить ОСОБА_5 Надала для огляду колегії суддів інформацію щодо місця знаходження (адреси) кавових апаратів у формі таблиці. Клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи заперечила, оскільки не вбачає підстав для її проведення та зазначила, що це лише затягування розгляду справи. Вказала, що у судовому засіданні 22.12.2015р. нею було надано для огляду колегії суддів оригінал Додаткової угоди №3 до Договору оренди №170065 від 26.12.2011р. та зазначила, що на цій угоді стоїть відтиск мокрої печатки як ТОВ "Нестле Україна" з підписом керівника відділу Нестле Профешил ОСОБА_7 так і ТОВ "Фудсервіс-Україна" з підписом директора ОСОБА_5 Заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги та надала пояснення з цього приводу. Просила суд рішенння суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч.2 ст. 101 ГПК України).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна", м. Хмельницький як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягами із ЄДР станом від 29.05.2015р. №20639567, від 03.08.2015р. №03.08.2015р.

26.12.2011р. між ТОВ "Нестле Україна" (орендодавець) та ТОВ "Фудсервіс-Україна" (орендар) підписано Договір оренди №170065, відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар зобов'язується прийняти у строкове, платне користування (оренду) Кавові автомати та/або Автомати та/або Кавомолку К30 (орендоване майно) та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, відповідно до умов цього Договору (п.п.1.1 договору оренди).

Згідно п.п.2.1 договору оренди передбачено, що передача орендованого майна в оренду здійснюється у відповідності до Договору та на підставі ОСОБА_2 передачі орендованого майна, який підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками, при цьому Орендоване майно відображається в балансі Орендодавця.

Вказаним договором сторони передбачили, що повний перелік орендованого майна, що передається за цим Договором в оренду, визначення його ознак (найменування, модель, номери та інші характеристики, а також найменування, тип та рік випуску Додаткового обладнання) зазначаються в акті передачі Орендованого майна в оренду. ОСОБА_8 передачі Орендованого майна визначена в Додатку №5 до цього Договору. (п.п.1.3 договору оренди).

Відповідно п.п. 4.1 договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду орендоване майно по ОСОБА_8 передачі орендованого майна у стані придатному для їх використання у відповідності з цим Договором та Програмою якості.

У відповідності до п.п.5.1.13, 5.1.16, 5.1.17, 5.1.23 п.5.1. договору оренди передбачено, що орендар зобов'язаний: підтримувати орендоване майно у справному стані та належному вигляді; укладати виключно за письмовою згодою орендодавця договори суборенди орендованого майна. Положення договору суборенди не повинні суперечити умовам цього договору; при укладені договору суборенди орендованого майна із суборендарем, отримати від останнього та передати орендодавцю (на вимогу) наступні документи: свідоцтво про державну реєстрацію; довідку про внесення в Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України; свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ або свідоцтво про сплату єдиного податку; документ, що підтверджує право особи підписувати договір суборенди та копію паспорту; довідку про ідентифікаційний код особи, яка має право підпису договору суборенди; не змінювати та не видаляти товарні знаки та їх елементи з орендованого майна, а також не розміщувати на ньому інші товарні знаки чи предмети, не узгоджені з орендодавцем.

Додатком №3 до договору оренди із змінами від 25.12.2013р., внесеними Додатковою угодою №3, передбачено, що в залежності від типу, марки і моделі орендованого майна, передбачено відповідний розмір орендної плати.

Згідно п.п.3.2., 3.3 та 3.5 договору оренди передбачено, що сума орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем зазначається в актах приймання-передачі послуг з оренди, та розраховується орендодавцем згідно кількості днів, протягом яких орендоване майно перебувало в оренді. Нарахування орендної плати починається з моменту підписання акту передачі орендованого майна. Сплата орендної плати здійснюється орендарем на підставі актів приймання-передачі послуг з оренди щомісячно протягом 45 календарних днів з дня закінчення звітного періоду, за який здійснюється оплата.

Відповідно до п.п.6.6. договору оренди передбачено, що у випадку порушення орендарем строків внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення включаючи день оплати за весь період прострочення.

У разі невнесення орендарем орендної плати за договором на протязі трьох місяців підряд, орендодавець має право достроково розірвати договір і вимагати повернення орендованого майна, при цьому договір буде вважатися розірваним з моменту отримання орендарем від орендодавця листа про розірвання договору (п.п.8.3 договору оренди).

На виконання умов договору оренди, позивач як орендодавець передав, а відповідач прийняв орендоване майно згідно узгодженого сторонами переліку, що підтверджено наявними в матеріалах справи актами передачі орендованого майна: №47-М від 23.09.2012 р., №46-М від 20.09.2012 р., №45-М від 11.09.2012р., №44-М від 30.08.2012 р., №43-М від 02.08.2012 р., №42-М від 12.06.2012 р., №41-М від 15.05.2012р., №40-М від 20.03.2012 р., №39-М від 27.01.2012 р., №54-М від 19.06.2013 р., №53-М від 14.06.2013 р., №52-М від 31.05.2013 р., №51-М від 03.04.2013 р., №50-М від 07.03.2013р., №49-М від 01.12.2012 р., №48-М від 14.01.2013р. №1-О-М від 26.01.2013р.

Вищевказані акти підписані повноваженими представниками сторін, скріплені печатками підприємств.

27.03.2015р. позивач направив на адресу відповідача листи-повідомлення за №№27/03-15, відповідно до яких вимагав сплатити кошти в сумі 1 147 809,80 грн. на протязі 3-ох банківських днів з моменту отримання листа, оскільки відповідач порушив умови договору оренди, а саме не вчасно та не в повному обсязі сплачував орендні платежі.

Позивач повідомив відповідача про те, що у звязку із порушенням відповідачем зобовязань по оплаті, договір оренди фактично припинений із 25.03.2014р., а тому позивач вимагає повернути йому орендоване майно на протязі 30 календарних днів з моменту закінчення дії договору оренди.

Як вбачається з позовних вимог, станом на 23.09.2015р. у відповідача наявний борг по договору оренди №170065 від 26.12.2011р. в сумі 1 287 926,26 грн. згідно поданих розрахунків.

26.12.2011р. між ТОВ "Нестле Україна" (продавець) ТОВ "Фудсервіс-Україна" (покупець) підписано Договір купівлі-продажу №170065, відповідно до якого продавець продає покупцю продукцію виробництва підприємств групи "Nestle" в асортименті, визначену Додатком №1 до даного Договору та/або в Комерційній пропозиції, покупець сплачує вартість продукції, на умовах, зазначених в даному Договорі та Додатках до нього. (п.п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.2.4, 2.5 договору купівлі-продажу передбачено, що поставка продукції за даним договором здійснюється партіями. Асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість кожної партії продукції визначається сторонами у рахунку-фактурі у разі його виставлення продавцем, а також у видатковій накладній на поставку продукції. У разі розбіжностей між даними замовлення, рахунку-фактури і накладної, асортимент, кількість та ціни на продукцію визначаються згідно накладної.

Згідно п.п.4.1, 6.1, 6.2 вищезазначеного договору передбачено, що оплата покупцем продукції здійснюється впродовж 15 (п'ятнадцяти) днів з дати виписки накладної. У разі порушення термінів розрахунків за отриману продукцію покупець сплачує на користь подавця пеню в розмірі подвійної денної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день затримки платежу за весь період прострочення. У разі систематичного порушення (два і більше разів) умов даного договору, продавець має право вимагати дострокового розірвання Договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №170065 сторони підписали Догадки №1, №2, №3 та Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу, згідно яких узгодили асортимент продукції, порядок її передачі та план закупівлі продукції.

На виконання зобовязань по договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. позивачем передано товар на загальну суму 124 466,69 грн. згідно видаткової накладної від 11.02.2013р. № із відміткою про отримання товару відповідачем.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, а саме виписками по банківському рахунку, відповідач частково сплатив борг з 27.09.2013р. по 13.01.2014р. в сумі 117 133,08 грн., а решта боргу в сумі 7 333,61 грн. залишилась непогашеною.

Враховуючи те, що зобовязання по договору оренди від 26.12.2011р. №170065 та по договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. відповідач в повному обсязі не виконав, позивач звернувся до суду із позовом, згідно якого просив, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, стягнути із відповідача заборгованість по Договору оренди №170065 від 26.12.2011 р. в сумі 1 790 762 ,13 грн., в тому числі 1 287 926,26 грн. основного боргу та 502 835,87 грн. пені та по Договору купівлі-продажу №170065 від 26.12.2011 р. в розмірі 25 780,64 грн., в тому числі 7 333,61 грн. основного боргу та 18 447,03 грн. пені, а також зобов`язати ТОВ "Фудсервіс-Україна" повернути на користь ТОВ "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по договору оренди №170065 від 26.12.2011 р. згідно встановленого переліку.

Оцінюючи правильність прийнятого судового рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу (надалі ГК) України, зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Статтею 526 Цивільного кодексу (надалі ЦК) України передбачено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами були підписані договори оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2006р. №680 та від 01.10.2010р. №953, які за правовою природою є договорами найму (оренди) та відповідно дані правовідносини підпадають під правове регулювання Глави 58 ЦК України.

Положеннями ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. ОСОБА_8 плати за користування майном встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГК України).

Як зазначалося вище, 26.12.2011р. між сторонами підписано договір оренди, відповідно до якого позивач виконав передбачене договором зобов'язання щодо передачі в оренду відповідачу майна (кавових автоматів та кавомолок), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі орендованого майна (т. 1 а. с. 68-92).

Натомість, заборгованість по орендній платі в сумі 1 287 926,26 грн. за період з 26.07.2013р. по 25.07.2015р. відповідачем не була погашена. Оскільки, доказів про її сплату в повному обсязі чи частково суду першої та апеляційної інстанцій подано не було, вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 1 287 926,26 грн. вважаються такими, що відповідають наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та не суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що крім основного боргу, позивачем заявлено до стягнення також пеню в сумі 502 835,87 грн. за прострочення сплати орендної плати відповідно до Договору оренди від 26.12.2011р. №170065 згідно поданого розрахунку.

Щодо стягнення пені за прострочення сплати орендної плати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п.п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 №14 передбачено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка, зокрема пеня - ч. 1 ст. 546 ЦК України, ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з Договору оренди від 26.12.2011р. №170065, а саме п.п.6.6. договору, сторони передбачили, що у випадку порушення орендарем строків внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення включаючи день оплати за весь період прострочення.

Суд апеляційної інстанції здійснивши свій перерахунок пені згідно поданих розрахунків погоджується з тим, що останні приймаються до уваги як належні та правильні, що відповідають вимогам чинного законодавства та поданим доказам, до також висновку дійшов і господарський суд Хмельницької області.

Оскільки, позивач вважаючи Договір оренди від 26.12.2011р. №170065 припиненим із "25" березня 2014р., просив повернути орендоване майно з оренди відповідно до п.п 8.2 договору оренди судом враховується наступне.

Розділом №2 Договору оренди "Умови передачі та повернення Орендованого майна", сторонами було чітко визначено строки та порядок повернення орендованого майна. Відповідно до п.2.3 договору оренди передбачено, що повернення орендованого майна здійснюється за рахунок орендаря в комплектації, цілісності та стані, в якому орендоване майно було отримано, з врахуванням його амортизації, про що складається ОСОБА_8 повернення орендованого майна. Орендоване майно має бути повернуто на склад орендодавця за адресою: м. Київ, вул. М.Вовчка, буд.14.

Пунктом п.2.4 договору оренди встановлено, що у разі закінчення терміну дії договору чи дострокового припинення його дії з будь-яких підстав, орендар зобов'язується повернути орендоване майно протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту закінчення терміну дії договору або із моменту дострокового припинення дії Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 27.03.2015р. звертався до відповідача із письмовою вимогою про негайне повернення орендованого майна на склад ТОВ "Нестле України", відтак, відповідач зобовязаний був повернути орендоване майно за Договором оренди до "26" квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до такого ж висновку як і суд першої інстанції, що вимога позивача про зобовязання ТОВ "Фудсервіс-Україна" повернути на користь ТОВ "Нестле Україна" орендоване майно, що було передане по Договору оренди №170065 від 26.12.2011р. згідно вставленого переліку, вважається такою, що відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується нормами чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2011р. між сторонами було підписано Договір купівлі-продажу №170065, відповідно до якого позивач як продавець продав відповідачу як покупцю продукцію виробництва підприємств групи "Nestle" в асортименті, визначену Додатком №1 до даного Договору та/або в Комерційній пропозиції, покупець в свою чергу зобовязаний був сплатити вартість продукції, на умовах, зазначених в даному Договорі та Додатках до нього.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалося вище, позивачем на виконання договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. передано відповідачу товар на загальну суму 124 466,69 грн., що підтверджено видатковою накладною від 11.02.2013р. № із відміткою про отримання товару відповідачем. Натомість, відповідач борг сплатив частково в сумі 117 133,08 грн., решта 7 333,61 грн. заборгованості по Договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №170065 залишилась непогашеною. Доказів про сплату боргу як суду апеляційної так і суду першої інстанцій подано не було.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом, що вимога позивача про стягнення із відповідача 7333,61грн. заборгованості по договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №170065 є правомірною.

Щодо правомірності нарахування позивачем пені в сумі 18 447,03 грн. за несвоєчасну сплату заборгованості по Договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №170065 слід зазначити таке.

Статтею 230 ГК України передбачено, обовязок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548, ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобовязання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено, що розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.1 Договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. №17065 сторони передбачили, що у разі порушення термінів розрахунків за отриману продукцію покупець сплачує на користь подавця пеню в розмірі подвійної денної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день затримки платежу за весь період прострочення.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, судом апеляційної інстанції здійснено свій перерахунок пені та встановлено, що нарахована позивачем пеня в сумі 18 447,03 грн. за період прострочення з 26.07.2013р. по 25.07.2015р. із врахуванням проведених відповідачем часткових оплат, та відповідні розрахунки приймаються до уваги як такі, що обраховані в межах заявлених сум, до також висновку дійшов і місцевий господарський суд.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо дійсності підпису директора ТОВ "Фудсервіс-Україна" ОСОБА_5 в Додатковій угоді №3 від 25.12.2013р. до Договору оренди №170065 від 26.12.2011р. з огляду на наступне.

Колегією суддів досліджено наявну в матеріалах справи додаткову угоду, а також оглянуто в судовому засіданні 22.12.2015р. наданий представником позивача оригінал вищезазначеної додаткової угоди, на якій стоїть відтиск мокрої печатки як ТОВ "Нестле Україна" з підписом керівника відділу Нестле Профешил ОСОБА_7 так і ТОВ "Фудсервіс-Україна" з підписом директора ОСОБА_5, сумніви щодо дійсності підпису ОСОБА_5 у колегії суддів відсутні, а відтак немає необхідності в проведенні вищезазначеної експертизи. Крім того, зазначену угоду, яку суд зобов'язував відповідача надати, надано не було з підстав, що зазначені в листі слідчого Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, який було долучено представником відповідача до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс-Україна" від 15.10.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року у справі №924/1188/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1188/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Демянчук Ю.Г.