КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. cправа№ 910/23678/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:

позивача - Пріцак І.Є.

відповідача - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.11.2015 р.

у справі № 910/23678/15 (суддя - Комарова О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 310 058,78 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український бізнес банк» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 254/Ю від 25.10.2013 р. у сумі 310 058,78 грн, з яких: 289 481,73 грн основного боргу, 10 493,94 грн заборгованості за нарахованими процентами, 8 770,72 грн пені та 1 312,39 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/23678/15 від 10.11.2015 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 10.11.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що місцевим судом не було взято до уваги того, що умовами укладеного договору кредиту за порушення строків повернення кредиту передбачено одночасно і штраф і пеню, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/23678/15, а розгляд справи призначено на 14.01.2016 р.

В засідання суду, призначене на 14.01.2016 р., представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 254/Ю (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 599 760,00 грн на придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 16 жовтня 2016 року зі сплатою 21% річних.

Згідно з п. 4.2 договору позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок № 3128 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Як передбачено п. 4.12 договору, позичальник зобов'язується забезпечити об'єм кредитових надходжень на поточний рахунок № 7310, відкритий у ПАТ «Укбізнесбанк», у сумі не менше 16 600,00 грн впродовж кожного місяця, починаючи з жовтня 2013 року.

У відповідності до п. 5.3 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі, зокрема, непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців, недотримання позичальником умов цього договору, виникнення у позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями за іншими кредитними договорами, укладеними з банком. Про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суму кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені даним договором.

Строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором (п. 8.12 договору).

Додатковою угодою № 1 від 14.10.2014 р. до кредитного договору сторони домовились внести зміни до п. 1.1 цього договору та викласти його наступній редакції: «Банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 599 760,00 грн на придбання основних засобів та супутні витрати по ним строком до 16 жовтня 2016 року зі сплатою:

- у період з 25 жовтня 2013 року до 30 вересня 2014 року включно - 21% річних;

- у період з 01 жовтня 2014 року до 16 жовтня 2016 року включно - 15% річних».

Крім того, вказаною додатковою угодою у п. 4.6 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 кредитного договору сплатити банку проценти у розмірі:

- у період з 11 липня 2013 року до 30 вересня 2014 року включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення;

- у період з 01 жовтня 2014 року - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

04.12.2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої, пункт 4.12 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Позичальник зобов'язується забезпечити об'єм кредитових надходжень на поточний рахунок № 7310, відкритий у ПАТ «Укбізнесбанк», у сумі не менше 0 (нуль) гривень та 00 копійок впродовж кожного місяця, починаючи з жовтня 2013 року».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору № 254/Ю від 25.10.2013 р. позивачем було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» грошові кошти у розмірі 599 760,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 82331 від 25.10.2013 р.

20.07.2015 р., у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач направив на адресу ТОВ «Український лізинг» вимогу № 3831, в якій, посилаючись на п. 5.3 кредитного договору, вимагав протягом тридцяти днів сплатити заборгованість по кредиту, по відсоткам та пені.

Відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, заборгованість за кредитним договором не сплатив.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов вказаного укладеного кредитного договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим, станом на 27.08.2015 р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 310 058,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 289 481,73 грн заборгованості за кредитом та 10 493,94 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 8 770,72 грн пені, з яких 7 591,13 грн пені за основним боргом за загальний період прострочення з 05.05.2015 р. по 26.08.2015 р. та 1 179,59 грн пені за простроченими процентами за загальний період прострочення з 08.04.2015 р. по 26.08.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. п. 4.2, 4.3, 4.5) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом (п. 5.10 договору).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 770,72 грн пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, їх розмір перевірений судом, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору. Пеня нарахована позивачем відповідними періодами, при цьому, тривалість цих періодів не перевищує шестимісячного строку, який передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, за неналежне виконання умов кредитного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 312,39 грн штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 1 312,39 штрафу, місцевий суд посилався на п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого застосування штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як було встановлено вище, пунктом 5.10 кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по укладеному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Разом з тим, згідно з п. 5.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи викладене, з метою уникнення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 312,39 грн штрафу, оскільки судом вже була задоволена вимога позивача про стягнення пені.

Згідно зі ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 10.11.2015 р. у справі № 910/23678/15 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.11.2015 р. у справі № 910/23678/15 скасувати частково та прийняти нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, 13, офіс 211, ЄДРЮОФОП 38291386), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (83001, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 125, ЄДРЮОФОП 19388768) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, 289 481 (двісті вісімдесят дев'ять тисяч чотириста вісімдесят одна),73 грн основного боргу, 10 493 (десять тисяч чотириста дев'яносто три гривні),94 грн заборгованості за нарахованими процентами, 8 770 (вісім тисяч сімсот сімдесят гривень),72 грн пені.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, 13, офіс 211, ЄДРЮОФОП 38291386), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (83001, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 125, ЄДРЮОФОП 19388768) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 6 174 (шість тисяч сто сімдесят чотири),93 грн судового збору за подання позовної заяви».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (83001, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 125, ЄДРЮОФОП 19388768), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, 13, офіс 211, ЄДРЮОФОП 38291386) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 28 (двадцять вісім),65 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови суду.

6. Матеріали справи № 910/23678/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

7. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко