РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2016Справа №910/29345/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Світекоенергія"
до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
простягнення 30 495,13 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

представники:

від позивачане з'явився
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світекоенергія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 25 182,64 грн. заборгованості, 4 785,18 грн. інфляційних втрат та 527,31 грн. 3% річних за договором № 19612 від 26.08.2014 р.

За вказаною позовною заявою ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29345/15, розгляд справи призначено на 18.12.2015 р.

Згідно з ухвалою від 18.12.2015 р. судом відкладено розгляд справи на 15.01.2016 р.

В судове засідання 15.01.2016 р. сторони уповноважених представників не направили.

Станом на 15.01.2016 р. до суду від позивача надійшло електронне повідомлення про проведення розгляду справи без його участі, в якому останній підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Враховуючи наявність в матеріалах справи документів, необхідних для вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні за відсутності учасників процесу.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2014 р. р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Світекоенергія" (Клієнт) укладено договір № 19612 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - Договір), за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № 4201 в гривнях (надалі Рахунки) та зобов'язується здійснювати його (їх) розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку відповідно до тарифів Банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків (надалі тарифи) в порядку і на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Банк здійснює розрахуноко-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. п. 3.2., 3.3 Договору, Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України; Банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами Банка робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів; забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунки.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, 30.01.2015 р. позивачем подано, а Банком прийнято до виконання платіжні доручення на перерахування грошових коштів № 6 від 30.01.2015 р. на суму 17 000,00 грн. та № 7 від 30.01.2015 р. на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до банківських виписок станом на 30.01.2015 р. та 11.02.2015 р. вихідний залишок на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Світекоенергія" в банку становив 29 566,31 грн.

За наслідками здійснення банком розрахункових операцій у квітні 2014 року, станом на 30.04.2015 р. залишок коштів на рахунку позивача № 4201 становив 25 182,64 грн.

Таким чином, указане свідчить про те, що станом на даний час кошти за платіжними дорученнями № 6 та № 7 від 30.01.2015 р. Банком не перераховувались.

21.10.2015 р. позивач надіслав на адресу Банку повідомлення про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 19612 від 26.08.2014 р. та перерахування залишку коштів на інший рахунок із доданим до нього платіжним дорученням № 34 від 21.10.2015 р. на суму 24 182,64 грн. Однак, Банк належного реагування на вказане повідомлення не вчинив.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача залишок коштів з рахунку в розмірі 25 182,64 грн., 4 785,18 грн. інфляційних втрат та 527,31 грн. 3% річних.

У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено обмеження на задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями банку.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За приписами ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями ст. 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Статтею 1 Закону Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 р., прийнятого на підставі постанови Правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 р., Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" віднесено до категорії неплатоспроможних, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці - з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 р.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 5 4 ст. 2 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Надалі відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частинами 1, 2, 4 та 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у Банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Отже, вимога щодо стягнення заборгованості в розмірі 25 182,64 грн. з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в період його ліквідації не може бути задоволена судом, оскільки це фактично порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури, встановлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та таке рішення суду буде знаходитись поза межами закону.

Зважаючи на викладене, у суду також відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості.

На підставі викладеного, враховуючи те, що станом на час розгляду даного спору Національним банком України банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано, а стягнення з відповідача заборгованості на виконання умов договору на розрахунково-касове обслуговування можливе лише в межах ліквідаційної процедури відповідача, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Світекоенергія" є кредитором Банку у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та може звернутися з відповідними вимогами до відповідача в процесі ліквідації Банку.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.01.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко