РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/27731/15

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТ»

про стягнення 111 347,98 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Завадська О.В.- представник, довіреність №432-37 від 07.05.2015;

Від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТ» про стягнення коштів у розмірі 111 347,98 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1670,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №1430/606 оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва від 25.08.2010 р. в частині своєчасної орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/27731/15 та призначено до розгляду на 24.11.2015 р.

Ухвалами суду від 24.11.15 р. та 28.12.15 р. розгляд справи відкладався на 28.12.15 р. та 12.01.16 р. відповідно.

У судові засідання 24.11.2015 р., 28.12.2015 р. та 12.01.2016 р. з'явився представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання 24.11.2015 р., 28.12.2015 р. та 12.01.2016 р. не з'явився.

Копії ухвал суду від 30.10.2015 р, 24.11.2015 р. та 28.12.2015 р., які направлялись відповідачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, на час проведення судових засідань 24.11.2015 р., 28.12.2015 р. та 12.01.2016 р., відповідно, повернулись на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою «із закінченням встановленого строку зберігання» та адресату не вручені.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача позивачу невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 24.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представником позивача подано клопотання б/н від 23.11.2015 р. про долучення документів, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також, судом повідомлено, що до початку судового засідання 28.12.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представником позивача подані повідомлення б/н від 25.12.2015 р. та клопотання б/н від 25.12.2015 р. з додатками про долучення документів до матеріалів справи, які судом долучені до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 12.01.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача подано клопотання б/н від 12.01.2016 р. про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем на час проведення судового засідання 12.01.2016 р. суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 24.11.2015 р., 28.12.2015 р. та 12.01.2016 р. до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 30.10.2015 р, 24.11.2015 р. та 28.12.2015 р. відповідачем суду не надані.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 12.01.2016 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з Розпорядження №245-р від 25.08.2010 р. «Про надання в орендне та в платне користування нежитлових приміщень в будинку №12 на вул. Предславинській», Печерською районною у місті Києві Радою було вирішено, зокрема, надати відповідачу в орендне користування нежитлове приміщення за зазначеною адресою Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва»; укласти договір оренди та договір платного користування на примішення, терміном на 2 роки.

На виконання вищезазначеного розпорядження, 25 серпня 2010 р. між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва» (орендодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІТ» (орендар за договором, відповідач у справі) укладено Договір №1430/606 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Печерського району (далі - Договір), відповідно до якого орендодавець на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві ради №245-р від 25.08.2010 р. (при укладенні договору оренди на новий термін чи продовженні терміну дії договору оренди) на підставі протокольного рішення комісії з питань користування та відчуження комунального майна Печерської районної у місті Києві ради (протокол №4 від 25.03.2010 р.) передає, а орендар приймає в орендне користування житлове приміщення, будівлю, споруду за адресою: м.Київ, буд. №12 на вул. Предславинській, загальною площею 72,2 м2 1-й поверх, для розміщення наукової установи - 10,5% (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору об'єктом оренди є нежитлові приміщення, будівля, споруда загальною площею 72,2 м2, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину договору.

Згідно п. 2.2. Договору вартість об'єкта оренди, згідно із затвердженим звітом про незалежну (експертну) оцінку станом на 28.02.2010 року становить 547 675,07 грн.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва і знаходиться на балансі КП УЖГ «Печерська брама» (пункт 2.4. Договору).

Розділами 3-8 Договору сторони погодили орендну плату, обов'язки сторін, права сторін, відповідальність сторін, відновлення об'єкту оренди та умови його повернення тощо.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір набуває чинності з дати підписання його сторонами і діє з 25 серпня 2010 р. по 25 серпня 2012 р.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками балансоутримувача, орендодавця, а також орендаря та скріплений печатками сторін.

Також, сторонами укладена Додаткова угода №2 про внесення змін до Договору оренди №1430/606 від 25.08.2010 року, на приміщення загальною площею 72,2 м2, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Предславинська, 12 (далі - Додаткова угода), якою були внесені зміни у Договір, зокрема, п. 2.2 викладено в редакції: Вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим звітом про незалежну (експертну) оцінку станом на 31.07.2012 р. становить 831 900,00грн.

Крім того, сторони внесли зміни у п.4.1, зокрема зазначили, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат Підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за квітень 2013 р. складає: 179,09 грн.

У пункті 7 Додаткової угоди зазначено, що сторони домовились внести зміни в п.9.1 Договору та викласти в редакції: «Цей Договір діє до 23 серпня 2015 року»

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

Водночас, оскільки орендоване майно є комунальною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна, який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди відповідно до ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, у відповідності до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Статутом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (п.п.2.2.2, п.п.2.2.16) передбачено, що одним з предметів діяльності позивача є надання послуг з утримання будинків, спруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутрмувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконання умов договорів у встановленому порядку; передача в оренду комунального майна територіальної громади міста Києва в установленому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

За умовами п. 3.2.1 Договору орендодавець зобовязаний передати орендарю об'єкт оренди згідно з розділом 2 цього договору по акту прийому-передачі у день укладення договору оренди.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди на дату передачі його орендареві його склад (нерухоме майно та устаткування, інвентар, інше майно - при його наявності) зазначається в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 72,2 м2 на 1 поверсі в будинку №12 на вул. Предславенській у м. Києві, що підтверджується відповідним належним чином оформленим актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 25.08.2010 р., копія якого долучена до матеріалів справи.

За змістом частини 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Як зазначалось вище, за умовами п. 9.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди цей договір діє з 25.08.2010 р. по 23.08.2015 р.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що позивачем було належним чином виконано свій обов'язок з передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «МІТ», орендованого приміщення на підставі Договору №1430/606 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Печерського району від 25.08.2010 р., а відповідачем прийнято вказане приміщення в оренду без будь - яких зауважень.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 4.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, незалежно від наслідків господарської діяльності, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади Печерського району м.Києва, що затверджена рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 12.06.2003 р. №105, зі змінами та доповненнями та становить 5 912,76 грн.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції, опублікований у поточному місяці.

Згідно п. 3.4.10 Договору передбачено обов'язок відповідача щомісяця сплачувати орендну плату та інші платежі по цьому договору і додатку до нього, у тому числі - комунальні платежі та здійснювати платежі в рахунок компенсації витрат по утриманню будинку та прибудинкової території експлуатуючим організаціям, що сплачуються за окремими договорами.

Положеннями п. 4.5 Договору визначено, що платежі за поточний місяць, які зазначені у пункті 4.1 цього договору, вносяться орендарем на рахунок орендодавця до 20-го числа поточного місяця.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з доданого позивачем до позову розрахунку, на думку позивача, відповідач у визначений Договором строк орендні платежі у період з 01.01.2015 р. по 19.10.2015 р. належним чином та в повному обсязі не здійснив, сплативши тільки 90 188,10 грн., у зв'язку з чим станом на 19.10.2015 р. за Товариством з обмеженою відповідальністю «МІТ» обліковується прострочена заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2015 р. по 19.10.2015 р в сумі 111 347,98 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, під час розгляду справи судом, з наданих позивачем копій банківських виписок по особовому рахунку Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» було встановлено, що на виконання умов Договору у спірний період відовідачем були здійснені платежі у сумі 90 942,21 грн..

Таким чином, як вбачається з вищевикладеного та підтверджено матеріалами справи, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення орендних платежів у сумі 110 593,88 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТ» утворилась прострочена заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у сумі 110 593,88 грн., розмір якої є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачем в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу Україниосновними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсним Договору №14/606 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Печерського району від 25.08.2010 р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТ» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12; ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (01021, м. Київ, пров. І. Мар'яненка, 7; ) заборгованість з орендної плати у сумі 110 593 (сто десять тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 21 коп., а також 1 658,90 (тисячу шістсот п'ятдесят вісім) грн. 90 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 18 січня 2016 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон