ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.01.16р. Справа № 904/9427/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добра Справа", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", м. Київ

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 20110712/1-Г від 12.07.2011 року

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 15.04.2015 року, представник;

від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 08.04.2015 року, представник;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Добра Справа" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" та до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" про визнання недійсним укладеного між ними договору відступлення права вимоги №20110712/1-Г від 12.07.2011 року в частині відступлення права вимоги за договором про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" та ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний договір про відступлення права вимоги суперечить чинному законодавству, що відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним в оскаржуваній частині.

При цьому позивач посилається на те, що після укладення кредитного договору ЗАТ "Агробанк" змінило назву на ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4". Потім ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" припинило свою діяльність шляхом перетворення у ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" і вже після цього останнє змінило назву спочатку на ПАТ "ХОУМ ОСОБА_5", а згодом на ПАТ "Банк Восток".

Посилаючись на частину другу статті 107 Цивільного кодексу України, позивач вказує на те, що єдиним належним та допустимим доказом на підтвердження того, що ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" є правонаступником ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" по кредитному договору може бути виключно передавальний акт із зазначенням у такому акті конкретних прав вимоги, що передаються.

Однак під час припинення діяльності ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" не було складено та оформлено належним чином такого передавального акту, що підтверджує відсутність у ПАТ "Банк Восток" права вимоги по кредитному договору, яке останній мав би право передати ПАТ "Платинум Банк" за оскаржуваним договором про його відступлення.

Відсутність у ПАТ "Банк Восток" права вимоги по кредитному договору підтверджується, на думку позивача, ще й тим, що у самому оскаржуваному договорі про відступлення права вимоги не вказується підстава, на якій вказаному банку належить право вимоги по кредитному договору та не зазначено, що він є правонаступником ЗАТ "Агробанк".

Звернення до суду з позовом позивач вмотивовує забезпечувальними договорами: договором поруки № 47.840.07.14.М.5 від 18.05.2007 року, згідно з яким ТОВ "Добра Справа" виступила поручителем перед ЗАТ "Агробанк" за належне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, а також іпотечним договором №47.840.07.14.М.1 від 19.05.2007 року, укладеним ним із ЗАТ "Агробанк", предметом якого є належне позивачеві нерухоме майно по вул. Героїв Сталінграда, 249 у м. Дніпропетровську.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, а також подав письмове клопотання про призначення у справі судової експертизи для вирішення наступних питань:

1. Чи документально правильно оформлений передавальний акт від 12.12.2008 року, затверджений рішенням загальних зборів учасників Відкритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_5" від 16.12.2008 року, оформленого протоколом № 1 та рішенням загальних зборів учасників Закритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_4" від 16.12.2008 року, оформленого протоколом № 4?

2. Чи відображено у передавальному акті від 12.12.2008 року, затверджений рішенням загальних зборів учасників Відкритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_5" від 16.12.2008 року, оформленого протоколом № 1 та рішенням загальних зборів учасників Закритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_4" від 16.12.2008 року, оформленого протоколом № 4, зобов'язання, встановлене договором про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" () та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)?

3. Чи підтверджується документально та якими саме документами передача права вимоги по договору про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" () та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), від Закритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_4" до Відкритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_5"?

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач-1 проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач-1 зазначає, що при укладенні договору про відступлення права вимоги сторонами було дотримано усіх вимог, які необхідні для його дійсності. Позивач не є стороною цього договору, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень статті 107 Цивільного кодексу України комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників. Згідно з пунктом 1.2. Положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників, затвердженого постановою правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року, перетворення банку - зміна його організаційно-правової форми без застосування норм законодавства щодо припинення юридичної особи. Стаття 107 Цивільного кодексу України не зобов'язує конкретизувати в передавальному акті щодо якого конкретно майна, права чи обов'язку відбувається правонаступництво. Таку ж правову позицію займає Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ, що відображена в ухвалі від 02.10.2013 року у справі № 6-20017св13.

Посилаючись на зазначене, а також на статтю 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", зазначає, що достовірність та повнота передавального акту станом на кінець дня 12.12.2008 року ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" підтверджені висновком незалежної аудиторської фірми "Каупервуд".

Крім того, відповідач-1 вважає, що відповідно до статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" факт проведення державної реєстрації змін до статуту відповідача-1 є достатнім та належним доказом на підтвердження передання усього майна, всіх прав та обов'язків, у тому числі за договором про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.007 року, від ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" до ПАТ "Банк Восток".

У судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав заперечення проти позову.

У письмовому відзиві на позов відповідач-2 також заперечує проти позову та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач-2 зазначає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Вважає, що позиція позивача стосовно відсутності передавального акту не підтверджується належними доказами, а тому є безпідставною та такою, що ґрунтується лише на припущеннях. У передавальному акті зазначено передання усього майна, усіх прав та обов'язків, у тому числі й за договором про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.007 року.

Відповідачі проти заявленого позивачем клопотання про призначення судової експертизи заперечують з огляду на його безпідставність. У свою чергу подали письмові заяви про застосування позовної давності до позовних вимог, обгрунтовуючи їх тим, що про існування оскаржуваного договору позивачеві стало відомо 30.03.2012 року, тобто у день укладення між ПАТ "Платинум Банк" як новим кредитором за кредитним договором №47.840.07.14.М та ОСОБА_3 - позичальником і його поручителем - ТОВ "Добра справа" додаткової угоди № 4 до договору поруки № 47.840.07.14.М.5 від 18.05.2007 року.

Враховуючи звернення позивача до суду з позовам 27.10.2015 року та передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності, відповідачі вважають строк позовної давності таким, що сплинув 30.03.2015 року.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 30.10.2015 року та призначено розгляд справи на 26.11.2015 року, після чого оголошувались перерви у судових засіданнях до 08.12.2015 року, 23.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 23.12.2015 року за клопотанням представників сторін було продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 12.01.2016 року включно та призначено розгляд справи на 06.01.2016 року.

У судове засідання 06.01.2016 року представник відповідача-2 не з'явився, у поданій до суду заяві від 24.12.2015 року про застосування строку позовної давності просив розглянути справу за його відсутності.

За таких обставин неявка представника відповідача-2 не є перешкодою у закінченні розгляду справи за його відсутності.

У судовому засіданні 06.01.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ

18.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" (далі - ОСОБА_4) та громадянином України ОСОБА_3 (далі - Позичальник) укладено договір про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М (далі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальникові грошові кошти у вигляді поновлювальної відкличної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування 400 000,00 доларів США строком з 18.05.2007 року по 17.05.2010 року зі сплатою 14,5% річних, у розмірі та порядку, визначеним даним договором.

У забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором банк приймає майно за договором іпотеки № 47.840.07.14.М.1 від 19.05.2007 року, поруку за договором поруки № 47.840.07.14.М.1 від 18.05.2007 року, поруку за договором поруки №47.840.07.14.М.2 від 18.05.2007 року, поруку за договором поруки № 47.840.07.14.М.3 від 18.05.2007 року, поруку за договором поруки № 47.840.07.14.М.4 від 18.05.2007 року, поруку за договором поруки № 47.840.07.14.М.5 від 18.05.2007 року (пункт 2.1. кредитного договору).

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і до повного виконання позичальником грошових зобов'язань за цим договором по поверненню кредиту, процентів за користування кредитом та пені за порушення строків повернення кредиту та/чи процентів (пункт 9.5. кредитного договору).

18.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством "Агробанк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Добра Справа" (далі - Поручитель, Позивач) та громадянином України ОСОБА_3 (далі - Позичальник) укладено договір поруки № 47.840.07.14.М.5 (далі - Договір поруки).

Пунктом 1.1. договору поруки сторони узгодили, що предметом цього договору є зобов'язання поручителя перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком, які випливають з умов договору про надання кредитної лінії № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору про надання кредитної лінії №47.840.07.14.М від 18.05.2007 року (далі - Основний договір) у повному обсязі цих зобов'язань.

Відповідно до пункту 7.2. договору поруки сторони договору встановили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту припинення забезпечених ним зобов'язань. Також порука припиняється, якщо банк у межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя (пункт 4 статті 559 Цивільного кодексу України).

12.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Восток" (далі - Первісний кредитор, Відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (далі - Новий кредитор, Відповідач-2) укладено договір відступлення права вимоги №20110712/1-Г (інв) /далі - Договір відступлення права вимоги/.

Згідно з пунктом 1.1. цього договору первісний кредитор відступає всі свої права вимоги, а новий кредитор приймає всі права вимоги за:

1. кредитними договорами згідно з переліком, наведеним у Додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною;

2. договорами поруки згідно з переліком, наведеним у Додатку № 2 до цього договору, що є його невід'ємною частиною;

3. договорами страхування, полісів та інших документів, які підтверджують здійснення майнового та особистого страхування згідно з переліком, наведеним у Додатку № 3 до цього договору, що є його невід'ємною частиною (далі разом - договори).

Відповідно до реєстру кредитних договорів, право вимоги за якими відступаються (Додаток № 1), новому кредиторові передано, окрім іншого, право вимоги за кредитним договором № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року.

Відповідно до реєстру договорів поруки, права вимоги за якими відступаються (Додаток № 2), новому кредиторові передано, окрім іншого, право вимоги за договором поруки № 47.840.07.14.М.5 (з додатковими угодами № 1 від 25.12.2009 року, № 2 від 24.12.2010 року) від 18.05.2007 року, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року.

Згідно з пунктом 1.4. договору з дати набрання чинності цим договором до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора за договорами в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у зв'язку з чим кредитор набуває права вимагати від позичальників та його поручителів своєчасного та належного виконання зобов'язань за договорами, у тому числі погашення суми кредитів, сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій, інших платежів за договорами, у тому числі і прострочених платежів за ними, набуває права вигодонабувача за договорами страхування, що укладені відповідно до умов кредитних договорів, а також права та обов'язки первісного кредитора, що виникли на будь-яких стадіях судового та виконавчого проваджень.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до моменту виконання сторонами всіх своїх зобов'язань по ньому (пункт 7.1. договору).

Позивач вважає, що за договором про відступлення права вимоги не перейшли до відповідача-2 права вимоги за кредитним договором № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" та ОСОБА_3, із чим не погоджуються відповідачі, що і є причиною виникнення спору.

За частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (частина перша статті 207 Господарського кодексу України).

З урахуванням підстав позову юридичній оцінці підлягають докази, які мають відношення до вирішення питання щодо наявності підстав для часткового визнання недійсним оскаржуваного договору з підстав, передбачених частинами першою, другою статті 203 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Наведене позивачем у позові обгрунтування його звернення до суду з позовом дає підстави вважати його належним позивачем у цій справі.

Згідно зі статутом у новій редакції Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", погодженим із Національним банком України 21.05.2015 року та зареєстрованим державним реєстратором 27.05.2015 року (номер запису - 5045570) /а.с. 113 - 150 том 1/, Публічне акціонерне товариство "Банк Восток" є правонаступником усіх прав та зобов'язань, коштів та майна Публічного акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_5", що згідно протоколу загальних зборів від 01.02.2011 року змінило назву, є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_5", що згідно протоколу установчих зборів акціонерів № 1 від 16.12.2008 року реорганізовано шляхом перетворення, є правонаступником усіх прав та зобов'язань, коштів та майна Закритого акціонерного товариства "ХОУМ ОСОБА_4", є правонастпуником усіх прав та зобов'язань, коштів та майна Закритого акціонерного товариства "Агробанк".

Обставини щодо трансформації Закритого акціонерного товариства "Агробанк" у Публічне акціонерне товариство "Банк Восток", у процесі якого мало місце перетворення ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" у ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5", сторонами не оспорюються, визнаються, підтверджуються належним чином оформленою копією статуту ПАТ "Банк Восток" і у суду сумнівів не викликають.

За частиною першою статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

За змістом частини другої статті 107 Цивільного кодексу України комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників.

Відповідно до пункту 1.2. Положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників, затвердженого постановою Правління Національного банку України 27.06.2008 N 189 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.09.2008 р. за N845/15536) (далі - Положення НБУ № 189/ перетворення банку - це зміна його організаційно-правової форми без застосування норм законодавства щодо припинення юридичної особи. Банк-правонаступник - це банк, який унаслідок реорганізації повністю або частково приймає майно, кошти, права та обов'язки банку, що реорганізовується.

Відповідно до пункту 1 передавального акту від ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" до ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" станом на кінець дня 12.12.2008 року (затверджений рішенням загальних зборів учасників ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" 16.12.2008 року, протокол № 4 та рішенням загальних зборів учасників ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" 16.12.2008 року, протокол № 1) ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов'язків ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" за вказаним актом (а.с. 152 - 158 том 1).

За висновком незалежної аудиторської фірми "Каупервуд" від 17.12.2008 року дані, що наведені у передавальному акті станом на 12.12.2008 року, в усіх істотних аспектах достовірно і повно відображені у ньому на зазначену дату (а.с. 151 том 1).

Стаття 107 Цивільного кодексу України не зобов'язує конкретизувати в передавальному акті щодо якого конкретно майна, права чи обов'язку відбувається правонаступництво.

У передавальному акті відображено передання всіх активів та зобов'язань ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4" його правонаступнику - ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5".

Таким чином, ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" є належним правонаступником усього майна, майнових прав та обов'язків ЗАТ "ХОУМ ОСОБА_4", у тому числі і прав за кредитним договором № 47.840.07.14.М від 18.05.2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством "Агробанк" та громадянином України ОСОБА_3.

За таких обставин заявлене позивачем клопотання про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки її призначення не є об'єктивно необхідним у вирішенні питання щодо обсягу прав ВАТ "ХОУМ ОСОБА_5" за передавальним актом.

Згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України судова експертиза призначається лише для роз'яснення питань, які потребують спеціальних знань, потреба у яких у даному випадку відсутня.

За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, окрім іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

При цьому за статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги та правонаступництво є різними правовими категоріями та регулюються різними нормами чинного законодавства.

При правонаступництві (реорганізації) шляхом, наприклад, перетворення, до правонаступника переходить весь обсяг майна, прав та обов'язків. У свою чергу, відступлення права вимоги, з огляду на нормативні приписи частини першої статті 512 та статті 514 Цивільного кодексу України, полягає у заміні кредитора у конкретному зобов'язанні внаслідок передання ним певних своїх прав за правочином.

Відступлення відповідачем-1 на користь відповідача-2 прав за кредитним договором №47.840.07.14.М від 18.05.2007 року підтверджується відповідним реєстром, що є Додатком № 1 до укладеного між відповідачами у цій справі договору відступлення права вимоги №20110712/1-Г (інв.) від 12.07.2011 року.

Отже, обставини, зазначені позивачем у позові, не відповідають дійсності, що є підставою для відмови у позові.

Подані відповідачами заяви про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягають з огляду на таке.

За змістом статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Викладене свідчить про те, що необхідною умовою для застосування строку позовної давності для відмови у позові з цих підстав є встановлений судом факт порушеного права позивача та відсутність підстав для визнання пропущення ним строку позовної давності з поважних причин.

Наведені відповідачами обставини пропуску позивачем трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України, дійсно мають місце, однак з огляду на відсутність доказів щодо порушення прав позивача, застосування строку позовної давності для відмови у позові з підстав його пропущення відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.01.2016 року.

Суддя ОСОБА_6