ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016 року Справа № 912/2345/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження голови суду від 16.12.2015р.)

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № б/н від 15.06.2015р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № 863-12/Кр від 26.11.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.07.2015 року по справі № 912/2345/15

за позовом Фермерського господарства «Натон», с.Постольне Сумської області

до Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

про стягнення 4 967 717,28 грн.

Розгляд справи здійснювався за клопотанням позивача в режимі відеоконференції (ст.74-1 ГПК України).

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.07.2015 року у справі № 912/2345/15 (суддя Наливайко Є.М.) було частково задоволено позов Фермерського господарства «Натон» с.Постольне Сумської області до Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград про стягнення 4 967 717,28 грн.; стягнено з відповідача на користь позивача 1 679 722,04 грн. заборгованості та 32 065,85 грн. судового збору; припинено провадження у справі в частині стягнення 500 000 грн.; в задоволенні решти позову було відмовлено (а.с.212-216, т.1).

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано в частині задоволення позову неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань по оплаті поставленої продукції, в частині відмови в позові в стягненні 2 787 995,25 грн. дооцінки вартості соняшнику невідповідністю такої дооцінки умовам закону, договору та додаткової угоди від 17.11.2014р., а також відсутністю в матеріалах справи доказів того, що така оцінка погоджена сторонами; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.265 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 203, 208, 215, 241, 509, 655 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку відповідач ПрАТ «Креатив» м.Кіровоград, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом безпідставно не було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та рішення задоволено частково на підставі договору, який оспорюється окремо в іншій господарській справі № 912/2721/15 про визнання договір від 17.09.2014р. № С14-00341 недійсним в господарському суді Сумської області;

- також скаржник посилається на те, що господарський суд не надав належної правової оцінки підставам визнання вищевказаного договору недійсним, не проаналізував умови та зміст договору; відповідач зазначав в судових засіданнях, що печатка, яка стоїть на екземплярі договору позивача введена в дію лише з 12.05.2015р., тому ніяк не може стояти на договорі від 17.09.2014р.; крім того, копія договору, яку надав позивач при зверненні з позовом на сторінці 13-16, т.1 справи та оригінал й інша копія, які надані в подальшому (а.с.88-91, 132-135, т.1) відрізняються змістом преамбули, а саме, містять різні номери довіреностей на ОСОБА_3 - представника відповідача, який підписав договір, що господарський суд визнав технічною помилкою;

- зазначені вище обставини, на думку скаржника, повинні були бути наслідком призначення судової комплексної технічної та почеркознавчої експертизи у справі; в зв`язку з цим, скаржник посилається на те, що господарський суд не встановив чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, крім того, зазначає, що не згодний з висновком господарського суду в частині відмови в стягненні 2 787 995,25 грн. дооціненої вартості насіння соняшнику за додатковою угодою № С14-00341/3 від 07.04.2015р. та акту переоцінки № 1 від 07.04.2015р., оскільки зазначені документи були надіслані на адресу відповідача, не підписані та не повернуті на адресу позивача, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про непогодження зі скаржником умов додаткової угоди, скаржником не було надано будь-яких пропозицій щодо вказаного питання, тому, на думку позивача, нова ціна соняшника є погодженою з відповідачем; крім того, стаття 181 Господарського кодексу України допускає укладення договору в спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, що і було здійснено, на думку позивача, шляхом надіслання відповідачу проекту додаткової угоди. В зв`язку з викладеною позицією позивача, останній у відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції:

- апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення;

- рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.07.2015р. в частині задоволених позовних вимог залишити без змін;

- вийти за межі розгляду апеляційної скарги відповідача відповідно до ст..101 ГПК України та скасувати рішення господарського суду по цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог ФГ «Натон» на суму 2 787 995,25 грн.;

- прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Щодо вищевказаних вимог позивача, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України суд апеляційної інстанції не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В разі незгоди позивача з судовим рішенням, незадоволенням господарським судом частини позовних вимог в зв`язку з порушенням, на думку позивача, місцевим господарським судом при цьому вимог законодавства, позивач не був позбавлений права подати апеляційну скаргу у відповідності до ст.91 ГПК України.

24.09.2015р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду справу було призначено до розгляду на 08.10.2015р. колегією суддів: Виноградник О.М. (головуючий, доповідач), судді Джихур О.В., Лисенко О.М. (а.с.226, т.1). Ухвалою від 08.10.2015р. розгляд справи був відкладений на 22.10.2015р., справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції (а.с.29, т.2). В зв`язку з хворобою судді-доповідача ОСОБА_4 справу було відкладено на 17.11.2015р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015р. (а.с.38, т.2). Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015р. розгляд справи був відкладений на 17.12.2015р. за клопотанням позивача з метою надання письмових заперечень на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі; склад судової колегії змінено в зв`язку зі звільненням судді Лисенко О.М. та розгляд справи призначено у складі колегії суддів Виноградник О.М. (головуючий, доповідач), ОСОБА_5, ОСОБА_6 згідно з розпорядженням від 16.11.2015р. № 1102 (а.с.41, 45-47, т.2). В зв`язку з хворобою судді-доповідача ОСОБА_4 розгляд справи 17.12.2015р. не відбувся, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.12.2015р. судове засідання по справі призначено на 19.01.2016р. (а.с.56, т.2); для розгляду справи згідно з розпорядженням голови суду від 16.12.2015р. № 1191 на підставі рішення загальних зборів суддів від 26.11.2015р. справу було передано до складу постійної колегії суддів Виноградник О.М., Джихур О.В., Дмитренко Г.К. (а.с.55, т.2).

08.10.2015р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду Сумської області по справі № 912/2721/15 (а.с.30-31, т.2). зазначене клопотання обґрунтовано відповідачем тим, що в господарському суді Сумської області знаходиться справа № 912/2721/15 предметом розгляду якої є визнання недійсним договору постави № С14-00341 від 17.09.2014р., за яким в даній справі здійснено стягнення заборгованості.

23.11.2015р. позивачем подані заперечення на заявлене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в яких позивач зазначив, що відповідач неналежним чином користується своїми правами, намагається затягнути розгляд справи; надати правову оцінку договору № С14-00341 суд апеляційної інстанції має можливість і в межах цієї справи; наступним схваленням правочину, вчиненого ОСОБА_3 від імені товариства відповідача, свідчить видаткові накладні, за якими відповідач отримував товар, товарно-транспортні накладні та довіреності на отримання товару відповідачем, сплата відповідачем 1 727 720 грн. за спірним договором. Крім того, позивач зауважив на необхідність дотримання вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо швидкого здійснення правосуддя.

Вищезазначене клопотання відповідача від 08.10.2015р. не підлягає задоволенню, оскільки у випадку прийняття по справі № 912/2721/15 позитивного рішення на користь скаржника, останній не позбавлений права перегляду рішення по цій справі за ново виявленими обставинами відповідно до ст..ст.112-113 ГПК України; тоді як апеляційний господарський суд надає правову оцінку матеріалам, обставинам справи № 912/2345/15 на день прийняття оскаржуваного судового рішення 30.07.2015р. Станом на 30.07.2015р. рішення по справі № 912/2721/15 не існувало (ст.35 ГПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Кіровоградської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників обох сторін, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2014р. між Фермерським господарством «Натон» («продавець» за договором, позивач по справі) та Приватним акціонерним товариством «Креатив» («покупець» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір поставки № С14-00341, відповідно до предмету якого «продавець» зобов'язався поставити і передати у власність «покупця», а «покупець» зобов'язався прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2014 року на умовах цього договору (п.1.1 р.1 договору (а.с.13-16, т.1).

Згідно з п.п.2.1-2.3 р.2 договору сторони погодили, що якість насіння соняшнику, що є предметом поставки за цим договором, повинна відповідати показникам, зазначеним у договору; показники, які не вказані в договорі, повинні відповідати ДСТУ 4694:2006; відбір проб має здійснюватись пробовідбірниками Rakoraf та/або Ерон; насіння, довжина якого більше 14 мм, відноситься до сміттєвої домішки; якщо фактична олійна домішка перевищує обмеження в 15%, половина від розміру перевищення відноситься до сміттєвої домішки; товар, який не відповідає обмежувальним нормам показників якості, вказаних в п.2.1 договору, «покупцем» не приймається.

Пунктами 3.1-3.2 р.3 договору сторони узгодили, що товар поставляється на умовах FCA франко-автомобіль (Правила Інкотермс 2010), за винятком застережень, прямо встановлених умовами договору за адресою: склад, с.Гринівка, Недригайлівський район, Сумська область (склад «продавця»); термін поставки товару протягом 6 днів після здійснення передоплати «покупцем», але не пізніше 25.09.2014р.; «продавець» зобов`язаний у письмовій формі за три календарних днів повідомити «покупця» про готовність до поставки товару із зазначенням дати поставки; «покупець» має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання товару у випадку порушення терміну поставки «продавцем».

Пунктами 3.4-3.6 р.3 договору сторони також домовились, що кількість товару визначається згідно кількості, вказаної у товарно-транспортній накладній на товар при розвантаженні на складі «покупця»; сторони дійшли згоди, що при виникненні розбіжностей щодо кількості товару в товарно-транспортній накладній при завантаженні товару і фактичній кількості товару при його розвантаженні, остаточною буде вважатися кількість товару , визначена на вагах на складі «покупця»; обов`язок «продавця» щодо поставки товару є виконаним у повному обсязі з моменту отримання «покупцем» товару та документів, визначених п.п.3.8, 3.9 договору; право власності на товар виникає у «покупця» з моменту завантаження товару в автотранспортний засіб, наданий «покупцем» на складі «продавця»; датою поставки товару є дата фактичного отримання товару «покупцем» в місці поставки відповідно до п.3.1 договору, що зазначається в товарно-транспортній накладній; для отримання товару «покупець» зобов`язаний надати «продавцю» довіреність на отримання товару.

Пунктами 4.1-4.2 р.4 договору сторонами передбачено, що кількість товару, яка поставляється за цим договором 500 тонн ±10% (за вибором «покупця»); для оприбуткування «покупцем» поставленого товару «продавець» надає «покупцю» видаткові накладні на кількість фактично поставленого товару по ціні 2000,00 грн., виписані датою фактичної поставки; вказана ціна для оприбуткування товару є первісною; подальше визначення ціни здійснюється сторонами в порядку, встановленому п.п.4.3-4.3.1 договору.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що ціна товару з якісними показниками, передбаченими в п. 2.1 договору, встановлюється сторонами шляхом укладання додаткової угоди та визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки на дату підписання зазначеної додаткової угоди, але не пізніше 31 грудня 2014 року, зменшена на 16% річних, нарахованих на суму здійсненої оплати (відповідно до п. 5.1 договору) з дати перерахування коштів до дати переоцінки, за кожну фактично поставлену тонну партії товару, що переоцінюється; визначена таким чином ціна товару може як перевищувати первісну ціну для оприбуткування, вказану в п. 4.2 договору, так і бути меншою.

Пунктом 4.6 р.4 договору встановлено, що в разі поставки товару з якісними показниками, які не відповідають якісним показникам, вказаним в п. 2.1. (базисні норми) даного договору (гірші за вказані показники), сторони здійснюють перерахунок остаточної ціни на товар, у порядку, відповідно до формули, вказаної у пунктах 4.6.1-4.6.10 договору.

Пунктом 4.7 р.4 договору передбачено, що для розрахунків на підставі додаткової угоди визначення ціни формується акт визначення кінцевої ціни та вартості товару з врахуванням вимог розділу 4 договору.

Згідно з пунктом 4.9 р.4 договору попередня сума договору (виходячи з первісної ціни) 1000000,00 грн.

Пунктами 5.1-5.2 р.5 договору сторонами погоджено, що «покупець» зобов'язується здійснити оплату товару на умовах передоплати в сумі, вказаній в п. 4.9 договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок «продавця» на підставі рахунку-фактури; остаточний розрахунок (доплата «покупцем» або повернення коштів «продавцем») здійснюється після фактичного отримання товару згідно з умовами договору та проведення досліджень поставленого товару на відповідність його якості вимогам п. 2.1 договору, протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди (п. 4.3) та акту визначення кінцевої ціни (п. 4.7), виходячи з остаточної ціни на товар відповідно до п. 4.6 договору.

Пунктом 9.1 р.9 договором сторони передбачили, що він вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання всіх умов, передбачених договором.

25.09.2014р. між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки, відповідно до якої змінено п.2.4 договору щодо визначення якості товару та п.4.1 договору щодо кількості товару поставки, яка встановлена в розмірі 600 тонн ±10% (за вибором «покупця»).

Докази визнання недійсними, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору поставки від 17.09.2014р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

22.09.2014р. на виконання умов договору відповідачем була здійснена передоплата товару на суму 1 000 000 грн., що підтверджується випискою банку по рахунку позивача, із призначенням платежу «за соняшник згідно договору С14-00341 від 17.09.2014 року ПДВ (20%) 166 666,67» (а.с.62, т.1), зазначене не спростовується жодним доказом у справі, визнається обома сторонами.

В свою чергу, позивачем відповідачу в період з 19.09.2014р. по 28.09.2014р. (включно) було поставлено 638,86 тон насіння соняшнику на загальну суму 1 277 720 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ 12-19, товарно-транспортними накладними, довіреностями відповідача № 5070 від 19.09.2014р., № 5171 від 27.09.2014р. на отримання гр. ОСОБА_7 670 тон насіння соняшнику (а.с.18-61, т.1), не спростовується скаржником в суді апеляційної інстанції. Товар прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень щодо його кількості, якості, вартості, будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять.

21.10.2014р. відповідачем здійснена доплата грошових коштів за договором в сумі 277 720,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (а.с.63, т.1).

Слід зазначити, що всі документи щодо поставки товару (видаткові накладні, довіреності відповідача на отримання товару, призначення платежу у банківських виписках) містять посилання на договір № С14-00341 від 17.09.2014р. Тобто, спору щодо дійсності договору на час правовідносин сторін по поставці товару не існувало.

17.11.2014р. між сторонами була підписана додаткова угода № С14-00341/2 до договору поставки (на виконання п.4.3 договору), відповідно до якої сторонами визначено, що в період з 19.09.2014р. по 29.09.2014р. позивачем поставлено відповідачу 638,86 тон насіння соняшнику врожаю 2014 року; зазначений товар підлягає оцінці; ціна партії товару складає 5500,00 грн. (з урахуванням ПДВ) за одну тону; ціна партії товару, враховуючи 16% річних та зміни курсу НБУ складає 5449,89 грн., з урахуванням ПДВ. Зазначена ціна встановлена на товар, що відповідає якісним показникам; в разі передачі товару, який не відповідає якісним показникам, зазначеним у п.2.1 договору поставки, сторони проведуть перерахунок кінцевої ціни на товар (а.с.64, т.1).

Також, 17.11.2014р. між сторонами був підписаний акт переоцінки насіння соняшнику згідно з п.4.7 договору, відповідно до якого ціна товару склала 3 457 442,04 грн., тобто, відповідач мав доплатити 2 179 722,04 грн. (а.с.65, т.1).

Враховуючи умови п.5.2 договору, відповідач мав сплатити переоцінену вартість отриманого товару 01.12.2014р., але останній за поставлений товар не розрахувався, докази цього відсутні.

15.05.2015р. ФГ «Натон» було направлено ПрАТ «Креатив» лист № 9 від 07.04.2015р., в якому позивач просив зафіксувати ціну поставки соняшника в межах ринкових цін в регіоні, а саме 10000,00 грн. з ПДВ за 1 тонну, провести кінцевий розрахунок по договору (а.с.69-71, т.1).

Одночасно, позивачем на адресу відповідача направлено для підписання додаткову угоду № С14-00341/3 від 07.04.2015 до договору, акт переоцінки насіння соняшнику № 1 від 07.04.2015р., вартість поставленого насіння за яким збільшилась ще на 2 787 995,25 грн., а також рахунок на оплату № 34 від 07.04.2015 на суму 4 967 717,28 грн. (а.с.66-68, т.1)

Оскільки відповідач не повернув вказані документи зі своїм підписом, що, на думку позивача, свідчить про їх погодження зі сторони відповідача, нову суму заборгованості не сплатив, позивач 22.06.2015р. звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права (а.с.3-7, т.1).

03.07.2015р., після порушення провадження у справі, відповідачем було сплачено позивачу 500 000 грн. заборгованості, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (а.с.140, т.1), решта заборгованості залишилась несплаченою.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.691 ЦК України регламентовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача 1 679 722,04 грн. суми основного боргу, провадження в частині стягнення 500 000 грн. припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, в зв`язку з оплатою цієї суми після порушення провадження у справі.

Також господарським судом правомірно відмовлено в позові в сумі 2787995,25 грн. дооцінки позивачем товару за додатковою угодою № С14-00341/3 від 07.04.2015р. та актом переоцінки насіння соняшнику № 1 від 07.04.2015р., які не підписані відповідачем, оскільки така переоцінка суперечить приписам ч.2, 3 ст.632 ЦК України та умовам договору, підписаного між сторонами, за яким укладення додаткової угоди щодо вартості поставленого товару та підписання акту переоцінки здійснюється виключно до 31.12.2014р., що і було зроблено сторонами 17.11.2014р. шляхом підписання додаткової угоди № С14-00341/2 та акту переоцінки насіння соняшнику. Тобто, фактично право зміни та узгодження ціни за договором після його укладення було реалізовано сторонами 17.11.2014р.

З цього приводу не приймаються посилання позивача щодо укладення додаткової угоди від 07.04.2015р. згідно ст.ст.181, 220 Господарського кодексу України, на які посилався позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Щодо відмови господарським судом в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі, в зв`язку з наявністю іншої справи (№ 912/2721/15) про визнання спірного договору недійсним, доводів відповідача про те, що договір є недійсним, оскільки підписаний невідомою особою, то господарським судом правомірно не прийнято до уваги зазначені посилання скаржника з огляду на наступне.

В матеріалах справи наявні три копії договору поставки № С14-00341 від 17.09.2014р. (а.с.13-16, 88-89, 132-135, т.1). Копії договорів на сторінках 88-89, 132-135, т.1 справи ідентичні. Зазначені копії відрізняються від копії договору зі сторінки 13-16, т.1 справи лише номером та датою довіреності представника ПрАТ «Креатив» ОСОБА_3, зазначених в преамбулах цих договорів: № 110-10 від 27.01.2015р. та № 922-10 від 08.09.2014р. (відповідно) та банківськими реквізитами відповідача у п.10 договору, решта змісту договору у всіх копіях однакова.

Враховуючи, що сторонами не було подано до місцевого господарського суду оригіналу договору зі сторінок 13-16, т.1 справи, а наданий оригінал договору з номером довіреності представника ПрАТ «Креатив» ОСОБА_3 № 110-10 від 27.01.2015р., то господарський суд розглядав справу, на підставі оригіналу договору, як належного доказу у справі (ст..ст.33, 34 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Місцевим господарським судом встановлено, що сторонами додержано всіх необхідних вимог, які є необхідними для чинності правочину, зокрема: зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відповідачем не наведено жодних доводів, що його волевиявлення при укладенні договору було не вільним чи не відповідало його внутрішній волі; договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки матеріали справи свідчать про виконання такого договору (ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України).

Щодо доводів відповідача про те, що договір підписаний невідомою особою, якій не видавалась довіреність підприємством взагалі, тому, на думку скаржника, при укладенні договору порушено вимогу щодо наявності у особи, яка вчинила правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності відповідно до частини 2 статті 203 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Діяльність представника має здійснюватись у межах його повноважень. Частиною 1 статті 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (зі змінами та доповненнями) встановлено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України); настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини; доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.); що мало місце у цій справі, як вже зазначалось вище та підтверджується доказами, зокрема, оплатою 500 000 грн.; наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Оскільки договір з боку відповідача підписано його представником ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності ПрАТ «Креатив» № 110-10, його підпис на договорі засвідчено печаткою ПрАТ «Креатив», скаржником не надано доказів звернення до правоохоронних органів в зв`язку з неправомірним використання печатки ПрАТ «Креатив» або її втрати, сторонами виконувались умови договору позивачем поставлено товар в кількості 638, 86 тон насіння соняшника, відповідачем на отримання товару виписано на представника ОСОБА_7 довіреності, отримано товар за видатковими накладними, частково його оплачено, то господарським судом правомірно встановлено, що даний договір є дійсним (з технічною помилкою у номері довіреності представника), оскільки виконувався сторонами, що свідчить про його наступне схвалення.

Враховуючи вищевикладені обставини, виконання сторонами саме умов договору № С14-00341 від 17.09.2014р., не приймаються до уваги доводи скаржника про недійсність договору з причин невідповідності дати довіреності представника ОСОБА_3 та печатки на укладеному між сторонами договорі.

З цього приводу також не приймаються доводи скаржника про те, що відносини, що склались між сторонами повинні регулюватись лише первинною документацією, тобто, є позадоговірними. Колегія суддів також зазначає, що спору між сторонами щодо недійсності додаткової угоди № С14-00341/2 від 17.11.2014р. та акту про переоцінку насіння соняшнику від 17.11.2014р., які укладені саме до договору від 17.09.2014р. № С14-00341 між сторонами не існує.

За цих обставин правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, висновки, викладені у рішенні господарського суду від 30.07.2015р. по цій справі, відповідають вимогам закону, обставинам та матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказаної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з законом.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.07.2015 року у справі № 912/2345/15 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко