ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 922/5599/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників

КП "Харківські теплові мережі" - ОСОБА_1 (дов. №38-2072/470 від 10.05.2012р.)

Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №6 комбінованого типу Харківської міської ради" - ОСОБА_2 (дов. №01-43/108 від 15.10.2015р.)

Управління освіти адміністрації Жовтневого району ХМР - ОСОБА_2 (дов. №3760 від 22.12.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. №5612 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі № 922/5599/15

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №6 комбінованого типу Харківської міської ради", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.11.2015 р. у справі №922/5599/15 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі № 922/5599/15 та прийняти нове, яким відновити пропущений строк позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає наступне. Для погашення заборгованості за спожиту теплову енергію позивач використовує різні форми, у тому числі і звернення в суд за захистом порушеного права. У звязку з величезною кількістю споживачів та важким фінансовим становищем підприємство не має можливості відразу предявити позови до всіх неплатників. Більш того, специфіка роботи теплопостачальних організацій така, що послуги населенню та теплова енергія в якості товарної продукції надаються безперервно. Така ситуація призводить до того, що інколи при подачі позову до суду по частині вимог вже сплив строк позовної давності. Крім того, апелянт вказує, що відповідач є неприбутковою бюджетною установою та самостійно не розпоряджається бюджетними коштами, а тому на думку апелянта суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у клопотанні відповідача про залучення у якості третьої особи Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 12.01.2016р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. залучено Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача, який також представляє інтереси Управління освіти адміністрації Жовтневого району ХМР, проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі № 922/5599/15 без змін. Як представник третьої особи, він також зазначив, що обізнаний з позовними вимогами та вимогами апеляційної скарги, а також обізнаний про час та місце розгляду справи, а тому відсутня необхідність в ознайомленні з матеріалами справи, а також відкладенні розгляду справи у звязку з залученням третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з КП «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №6 комбінованого типу ХМР» заборгованість за невиконання договірних зобовязань у сумі 173639,17 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що КП «ХТМ» на підставі розпоряджень про початок опалювальних сезонів 2010- 2011 р.р. та договору про постачання теплової енергії №2475 від 01.01.2009р. здійснювало постачання теплової енергії до будівлі за адресо: м. Харків, вул. Кривомазова,4.

Позивачем відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Проте, останній рахунки в повному обсязі не оплатив. У звязку з чим, станом на 01.10.2015р. заборгованість за неналежне виконання договірних зобовязань за період з серпня 2010р. по січень 2011р. складає 173639,17 грн.

В свою чергу, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог КП «ХТМ», обґрунтовуючи тим, що опалювальний сезон 2011р. закінчився 15 квітня 2011р., тому остання вимога могла бути предявлена з 26 квітня 2011р. і строк позовної давності закінчився 26 квітня 2014р.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся клопотаннями про залучення третьої особи та поновлення пропущеного строку позовної давності.

Суд першої інстанції, розглянувши справу, дійшов висновку, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, умови спірного договору та прострочив виконання взятих на себе грошових зобовязань, проте, враховуючи пропуск позивачем строку позовної давності, а також не знайшовши підстав для визнання причин його пропуску поважними, відмовив у задоволені позову.

Також, у звязку з відмовою в позові, суд відхилив клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення про права та обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи, що суд першої інстанції необґрунтовано не залучив Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та прийняв рішення про права та обовязки особи, яка не була залучена до участі у справі, рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі № 922/5599/15 підлягає скасуванню.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів апеляційного господарського суду приймає нове рішення про відмову у задоволенні позову враховуючи наступне.

01.01.2009р. між КП "Харківські теплові мережі" (позивач) та Комунальним закладом "Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №6 комбінованого типу ХМР" (відповідач, споживач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №2475 (далі - договір), відповідно до умов якого, теплопостачальна організація (КП "Харківські теплові мережі") бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п.5.1 договору, облік теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом згідно з додатком.

За умовами п.6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4 договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Оскільки облік теплової енергії у відповідача проводиться за приладами комерційного обліку, останній мав здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію до 28-го числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Харківські теплові мережі" здійснив постачання теплової енергії у нежитлові приміщення будівлі за адресою: м. Харків, вул. Кривомазова, 4, які займає відповідач.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення від 01.10.10 р. № 176/6420 (а.с. 9) опалення до приміщень відповідача за адресою: м. Харків, вул. Кривомазова, 4, підписаними та скріпленими печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та відповідача.

Споживання відповідачем теплової енергії в обсягах зазначених позивачем підтверджується відповідними актами по відпуску теплової енергії та рахунками (а.с. 10-15), які були відписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Проте, відповідач, станом на момент розгляду справи, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з серпня 2010 року по січень 2011 року в розмірі 173639,17 грн. не сплатив та не надав доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, умови спірного договору та прострочив виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

В той же час, відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Крім того, згідно зі статтею 266 названого Кодексу зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, коли судом, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Як вбачається з умов спірного договору, відповідач мав здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію до 28-го числа поточного місяця. За таких обставин, перебіг строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за серпень 2010 року розпочався 28.08.10 р. та закінчився 29.08.13 р., строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за вересень 2010 року закінчився 29.09.13 р., за жовтень - 29.10.13 р., за листопад - 29.11.13 р., за грудень - 29.12.13 р., за січень - 29.01.14 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач, не звертаючись своєчасно, своїм правом на стягнення боргу з відповідача, упродовж трьох років не скористався, а звернувся з даним позовом в жовтні 2015 р., тобто поза межами трирічного строку.

Стосовно клопотання позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними і поновлення пропущеного строку колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

В обґрунтування причин пропуску строку позовної давності, позивач зазначив, що на протязі усіх років господарської діяльності позивача заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. Така ситуація приводить до того, що постачальники енергоресурсів через суд стягують з підприємства не тільки вартість природного газу, електроенергії, води, матеріалів, а і штрафні санкції за порушення договірних зобов'язань. Крім того, Закон України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяє реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги строком до п'яти років. Позивач зазначає, що все це не тільки ставить підприємство у важке фінансове становище, але й може стати причиною припинення подачі природного газу в Харківський регіон, привести до численних аварій у зв'язку з нестачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, термін експлуатації яких давно сплив. Для погашення заборгованості за спожиту теплову енергію КП "Харківські теплові мережі" використовує різні форми, у тому числі і звернення в суд за захистом порушеного права. У зв'язку з величезною кількістю споживачів (тільки по населенню понад 480 тисяч особових рахунків) підприємство не має можливості відразу пред'явити позови до всіх неплатників.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи не обґрунтованими враховуючи, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання позову.

В свою чергу, величезна кількість споживачів та неплатників не виправдовує бездіяльність позивача на протязі майже п'яти років, окрім того, зазначені позивачем причини не є непереборними, оскільки перебувають у прямій залежності від волі останнього.

За таких обставин, причини пропуску строку позовної давності не є поважними, а клопотання позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними і поновлення пропущеного строку не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, колегія суддів вважає заяву відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі №922/5599/15 з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі №922/5599/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Повний текст постанови складено 14.01.16р.

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.