ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 року Справа № 904/836/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 03 від 05.11.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2015р. у справі

за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", м.Новомосковськ

за участю прокурора Дніпропетровської області

про стягнення 606 879,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 р. у даній справі (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 442 435,98 грн. пені, 53 941,84 грн. інфляційних втрат, 110 501,89 грн. 3 % річних, 12 137,59 грн. судового збору.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на те, що в порушення умов договору №06/10-1898 від 20.12.2010 р. відповідач розрахувався з позивачем за поставлений газ з порушенням строків оплати.

Не погодившись з даним рішенням, публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення пені у розмірі 442 435,98 грн. та прийняти нове рішення в частині стягнення пені про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 221 217,99 грн.

Скаржник вважає, що приймаючи рішення в оскаржуваній частині господарський суд не врахував того, що зобов'язання за договором виконані у повному обсязі на початку 2012 р.; відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі; порушення зобов'язання не є триваючим і не потягло за собою суттєвих збитків та інші обставини, що мають значення для справи (скорочення штату працівників, скорочення робочих днів у тижні з п'яти на чотири), а також не з'ясував можливе зменшення судом суми нарахованої пені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що відповідач в суді першої інстанції не надав достатніх належних доказів винятковості даного випадку, які б дозволяли застосувати положення ст.233 ГК України, а відтак необґрунтовано просить зменшити розмір пені.

Позивач не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, у поданому клопотанні просить розглянути справу за його відсутністю.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2010 р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір №06/10-1898 поставки природного газу, відповідно до умов п.1.1. якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 6150 тис. куб.м.

Додатковою угодою № 4 від 30.08.2011 р. до договору викладено пункт 1.2. договору в наступній редакції: "Постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 р. до 31.12.2011 р. включно природний газ, з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 7016,97 тис. куб. м.

За п. 4.1. договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: - оплата в розмірі по 34 % від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; - оплати в розмірі по 33 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місцем поставки газу.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу протягом січня серпня 2011р. природний газ на загальну суму 14 867 149,77 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, які підписані представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств сторін.

Відповідач за поставлений газ розрахувався з позивачем в повному обсязі, але з порушенням строків оплати.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3.1 договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем умов п. 4.1 цього Договору, покупець зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору передбачений строк позовної давності за цим договором та до вимог про стягнення неустойки встановлюється тривалістю у 3 роки. Неустойка нараховується за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом.

За несвоєчасну оплату природного газу позивач нарахував відповідачу пеню за період з 06.03.2011 р. по 31.10.2011 р. в сумі 442 435,98 грн.

За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 06.03.2011 р. по 31.03.2012 р. в розмірі 110 501,89 грн. та інфляційних втрат за період з березня 2011 р. по квітень 2012 р. в розмірі 53 941,84 грн.

Згідно висновку судово економічної експертизи № 7187 від 28.10.2015 р. щодо проведення господарських операцій за договором поставки природного газу № 06/10-1898 від 20.12.2010 р. підтверджені зазначені в позовній заяві ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" суми заборгованості ПАТ "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", за природний газ, отриманий протягом січня 2011 р. по серпень 2011 р., також дати їх виникнення та погашення.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, врахувавши наведені обставини та встановивши факт прострочення грошового зобовязання відповідачем, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог щодо стягнення 442 435,98 грн. пені, 53 941,84 грн. інфляційних втрат та 110 501,89 грн. 3 % річних.

Щодо посилання відповідача про наявність підстав для зменшення пені, колегія суддів враховує таке.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши надані відповідачем в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру нарахованої пені документи, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що грошові зобов'язання перед позивачем не виконувались внаслідок випадку або непереборної сили і що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Крім того, відповідач не надав належних обґрунтувань та розрахунків того, що розмір неустойки, нарахований позивачем, значно перевищує розмір завданих йому збитків і що суд першої інстанції мав обґрунтовані підстави його зменшити.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до намагань звільнитись від відповідальності за спірним договором, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 р. у справі №904/836/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_2