КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа№ 910/21633/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Маслакова І.Ю. (довіреність № 006/9/1/7-07 від 12.01.2016)

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: Красько О.В. (довіреність б/н від 11.08.2014)

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015

у справі № 910/21633/13 (Головуючий суддя: Цюкало Ю.В., судді: Літвінова М.Є., Ломака В.С.)

за позовом державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрземпроектування"

третя особа ПАТ "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ПАТ "КиївЗНДІЕП"

про примусове вивільнення приміщень та усунення перешкод у їх користуванні

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про примусове вивільнення приміщень та усунення перешкод у їх користуванні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/21633/13 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що на час прийняття рішення у даній справі, майнові права щодо спірних нежитлових приміщень у позивача припинились, внаслідок чого він втратив статус орендодавця та, відповідно, право вимагати повернення на його користь майна відповідачем, а саме - на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 37 від 23 лютого 2015 року припинилась дія наказу № 116 від 31 березня 2010 року, тобто, припинилось право господарського відання стосовно нерухомого майна (нежитлових приміщень) загальною площею 9 854, 2 кв.м., за адресою: м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А", у ДП "НДПІмістобудування" і, відповідно, поновилось у ПАТ "КиївЗНДІЕП", так як відпала правова підстава переходу права господарського відання стосовно зазначеного майна від ПАТ "Київ ЗНДІЕП" до ДП "НДПІмістобудування".

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач - державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/21633/13 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрземпроектування" про примусове вивільнення приміщень та усунення перешкод у їх користуванні задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що приміщення за адресою: 01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26 "А", що перебувають на балансі ДП «НДПІ містобудування» є державною власністю, уповноваженим органом не прийнято рішення про передачу майна до ВАТ «КиївЗНДІЕП». З огляду на зазначене, позивач вважає, що він є законним орендодавцем нерухомого майна за адресою: 01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26 "А", проте, судом першої інстанції дані факти не були взяті до уваги, що є підставою для скасування рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 клопотання державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" про поновлення строку подання апеляційної скарги задоволено, відновлено державному підприємству "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" строк подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/21633/13, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/21633/13 на 24.11.2015.

16.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від ПАТ "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ПАТ "КиївЗНДІЕП" надійшло клопотання про залучення його до участі у справі у якості третьої особи.

У подальшому розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою від 08.12.2015 року колегією суддів клопотання, подане 16.11.2015 через відділ документального забезпечення суду було задоволено, залучено до участі в справі в якості третьої особи ПАТ "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ПАТ "КиївЗНДІЕП", розгляд справи відкладено до 12.01.2016.

У судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року - скасувати.

Представник третьої особи заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання (а.с.4-8, том 2), судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 квітня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" (далі - ВАТ "КиївЗНДІЕП") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрземпроектування" (далі - ТОВ "Укрземпроектування") було укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 692 (далі - Договір) загальною площею 5884, 2 кв.м. (а.с. 9-12, том 1)

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України "Про передачу нерухомого майна ВАТ "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" - "ВАТ "КиївЗНДІЕП" від 01 березня 2010 року № 355-р було видано наказ Міністерства регіонального розвитку та будівництва України "Про передачу нерухомого майна" № 116 від 31 березня 2010 року (а.с. 17, том 1), відповідно до якого передано від ВАТ "КиївЗНДІЕП" на баланс державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (далі - ДП "НДПІмістобудування") нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 9 854, 2 кв.м., за адресою: м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А".

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 ст. 22 ГК України, держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад внутрішньої і зовнішньої політики.

Суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Повноваження суб'єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб'єктів господарювання визначаються законом.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3 ст. 73 ГК України, державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно положень частин 1, 2 статті 141 ГК України, до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу.

Управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб'єкти.

Виходячи із наведеного, право господарського відання щодо певного державного майна виникає у державного підприємства на підставі відповідного акту уповноваженого державного органу, зокрема, наказу міністерства, в управлінні якого перебуває дане державне підприємство.

Як передбачено статтею 761 ЦК України - право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено що, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналізуючи вищевказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право вимагати повернення переданої у найм речі внаслідок закінчення договору найму належить саме наймодавцю, тобто особі, яка передала річ у найм та є її власником або якій належать відповідні майнові права щодо переданої у найм речі, чи у якої наявні повноваження на укладення договору найму.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач набув статус орендодавця за Договором оренди нежитлових приміщень № 692 від 01 квітня 2010 року безпосередньо на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України "Про передачу нерухомого майна" № 116 від 31 березня 2010 року, згідно якого у позивача виникло право господарського відання стосовно майна, переданого в оренду відповідачу за вказаним договором. Проте, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 37 від 23 лютого 2015 року скасовано накази Міністерства регіонального розвитку та будівництва України "Про передачу нерухомого майна" № 116 від 31 березня 2010 року та "Про закріплення нежитлових приміщень" № 329 від 21 серпня 2010 року та рекомендовано ПАТ "КиївЗНДІЕП" та ДП "НДПІмістобудування" в місячний термін вирішити питання щодо розміщення підрозділів ДП "НДПІмістобудування" в приміщеннях ПАТ "КиївЗНДІЕП" на умовах оренди. При цьому, наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 37 від 23 лютого 2015 року ( а.с. 236 том 1) є діючим на час розгляду справи та позивачем оскаржений не був.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач на час розгляду справи втратив статус орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень № 692 від 01 квітня 2010 року та, відповідно, право вимагати повернення на його користь даного майна відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов правомірного висновку про необґрунтованість вимог позивача про примусове вивільнення приміщень та усунення перешкод у їх користуванні.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 910/21633/13, отже, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/21633/13 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 910/21633/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21633/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна