ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.01.16р. Справа № 904/10506/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО", м.Павлоград

про стягнення 1 991 515,72 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 11.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" (далі-відповідач) про стягнення 1991515,72 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2323-БО-3 від 21.12.12р., в частині розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.15р. порушено провадження у справі № 904/10506/15, прийнято позовну заяву та призначено судове засідання на 12.01.16р.

12.01.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.16р.

19.01.16р. у судове засідання повноважний представник позивача не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи повноважний представник позивача повідомлений належним чином, що підтверджує протокол судового засіданні від 12.01.16р.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, а у разі задоволення зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми у зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання.

У судовому засіданні 19.01.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.12р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2323-БО-3 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого, позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачеві з 01.01.13р. по 31.12.13р. газ в обсязі до 5 989,395 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачеві та газорозподільному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування встановлюється НКРЕ.

У п. 5.2 Договору зазначено про те, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 цього Договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем п. 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.13р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

19.07.13р., 14.10.13р., 14.10.14р. між сторонами були укладені Додаткові угоди до вищезазначеного Договору, якими були внесені зміни до ціни газу та банківських реквізитів.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач передав у власність відповідача передбачений Договором газ з січня по грудень 2013 року на загальну суму 25 873 544,70 грн., що підтверджують:

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 21.10.13р. на суму 5 960 528,28 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 21.10.13р. на суму 4 658 519,41 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 21.10.13р. на суму 4 611 976,64 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 21.10.13р. на суму 31 462,06 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 31.10.13р. на суму 2 260 634,03 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 30.11.13р. на суму 3 072 887,49 грн.,

- ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 31.12.13р. на суму 5 277 536,79 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач за поставлений природний газ у встановлені строки у повному обсязі не розрахувався. Так відповідачем було перераховано позивачу 23 515 894,11 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо. Сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 2 357 650,59 грн.

Стягнення суми основної заборгованості, а також пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат за період з 14.02.13р. по 27.03.14р. вже було предметом розгляду господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3606/14.

Втім, як зазначає позивач, рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3606/14 від 15.07.14р. в частині стягнення основного боргу досі не виконано. На грошові суми, несвоєчасно сплачені та взагалі не сплачені відповідачем поза межами періоду часу, який розглядався судом в рамках справи № 904/3606/14, позивач нарахував до стягнення неустойку, 3% річних та інфляційні втрати, адже винесення рішення судом не припиняє зобов'язання з оплати поставленого товару. Період нарахування з 28.03.14р. по 05.08.15р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий природний газ, позивачем на підставі п. 7.2 Договору була нарахована пеня у розмірі 125 569,12 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 769 831,97 грн. та 3% річних у розмірі 96 114,63 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 125 569,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 769 831,97 грн., 3% річних у розмірі 96 114,63 грн., а всього 1991515,72 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, останній є збитковим та не рентабельним підприємством, оскільки тарифи, які встановлює держава за оплату теплової енергії не відповідають фактичній вартості послуг на виробництво теплової енергії, тобто не покривають затрат, які поніс відповідач. Рентабельність за 2015р. складає (-23,9%). Законом України "Про Державний бюджет України" передбачено погашення заборгованості, яка створилась з різниці в тарифах за рахунок державного бюджету, але він не дотримується, тобто держава завідомо знала про дану проблему та зобов'язалась покривати вказану заборгованість. Станом на 01.01.16р. різниця в тарифах становить 28 423,8 тис. грн.

Відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу затвердженого постановою кабінету міністрів України № 217 від 18.06.14р., всі кошти отриманні з реалізації теплової енергії теплопостачальними організаціями повинні бути перераховані на погашення заборгованості за використаний природний газ, яка створилась при виробництві вказаної теплової енергії, що взагалі робить практично неможливим погашення будь яких боргів. До структури тарифу не входять інфляційні виплати та 3 % річних.

Відповідач зауважує, що 24.11.15р. Верховною радою у першому читанні був прийнятий за основу проект Закону України № 2706 відповідно до якого встановлюється мораторій на нарахування та стягнення із суб'єктів господарювання неустойки (штрафу, пені, інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних за невиконання чи неналежне виконання такими суб'єктами господарювання зобов'язань з оплати використаного природного газу та послуг з його транспортування та/або електричної енергії).

На даний час, як зазначає відповідач, заборгованість перед відповідачем станом на 01.01.16р. першої групи споживачів складає 65 819,8 тис. грн., другої групи споживачів 562,4 тис. грн., третьої групи споживачів складає 3 296,7 тис. грн. та четвертої групи 6,4 тис. грн. Загальна сума заборгованості перед відповідачем складає 69 685,3 тис. грн., але незважаючи на це, відповідач все ж таки сплатив більшу частину заборгованості за природний газ нараховану відповідно до вищезазначеного Договору. Станом на 01.01.16р. з загальної суми 25 873 544,70 грн. нарахованої відповідачу відповідно до вищезазначеного Договору залишок за переданий природний газ складає 2357 650,59 грн.

Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому, як вважає відповідач, нарахування пені, вказаної у позовній заяві, суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, повноважний представник відповідача у судовому засіданні зазначив про те, що у разі задоволення заявлених позовних вимог останній просить суд зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми у зв'язку з відсутністю у матеріалів справи доказів, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1769 831,97 грн. та 3% річних у розмірі 96 114,63 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2 Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 125 569,12 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що є обґрунтованим.

Доводи відповідача щодо нарахування позивачем пені з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України вважаються судом необґрунтованими, оскільки ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таким чином, якщо інше не встановлено законом або договором, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення, тому наявність судового рішення про стягнення заборгованості не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків та не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, зокрема, з вимогою про стягнення пені, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення заборгованості та пені, що нарахована за інший період прострочення виконання зобов'язання. Ухвалюючи рішення про стягнення пені суд виходив з того, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.14р. у справі № 904/3606/14 було стягнуто пеню, що нарахована за період прострочення до 27.03.14р., а в цій справі позивач заявив до стягнення пеню з 28.03.14р., тобто за інший період прострочення (Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 20.05.15р. у справі № 925/1952/14).

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зменшує розмір пені до 50% від належної до стягнення, що буде становити суму 62 784,56 грн., виходячи з наступного:

По-перше, відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам (переважно населенню та бюджетним організаціям) теплової енергії.

По-друге, невідповідністю затверджених тарифів фактичним затратам на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання.

По-третє, діяльність відповідача є збитковою, взявши до уваги несвоєчасну оплату населенням, бюджетними установами та юридичними особами заборгованості за теплопостачання.

По-четверте, відповідач намагається здійснити збільшення грошових надходжень шляхом проведення претензійної роботи, як з населенням так і з юридичними особами.

По-п'яте, відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

По-шосте, відповідачем було здійснено оплату за поставлений газ по вищезазначеному Договору у розмірі 23 515 894,11 грн., залишок боргу становить 2 357 650,59 грн. Таким чином суд вважає, що відповідачем було оплачену значну суму боргу.

По-сьоме, відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 02.09.15р. у справі № 911/1171/15.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" (51400, м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 13а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 62 784,56 грн. (шістдесят дві тисячі сімсот вісімдесят чотири грн. 56 коп.) інфляційні втрати у розмірі 1 769 831,97 грн. (один мільйон сімсот шістдесят дев'ять тисяч вісімсот тридцять одну грн. 97 коп.), 3% річних у розмірі 96 114,63 грн. (дев'яносто шість тисяч сто чотирнадцять грн. 63 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 872,74 грн. (двадцять дев'ять тисяч вісімсот сімдесят дві грн. 74 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.01.16р.

Суддя ОСОБА_2