ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 911/5266/15

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства "Немішаєве"

про стягнення заборгованості у розмірі 574 619,23 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 14-91 від 18 квітня 2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 03.12.2015 р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 комунального підприємства "Немішаєве" (надалі відповідач) про стягнення 284 546,87 грн основного боргу, 51 741,84 грн пені, 218 388,99 грн інфляційних втрат та 19 941,53 грн 3% річних з покладенням на відповідача судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за спожитий ним в період із січня по грудень 2013 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2851-БО-17 від 28 грудня 2012 року.

24.12.2015 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти нарахування штрафних санкцій, просить суд зменшити розмір пені на 70% та задовольнити суму інфляційних витрат, яка викладена представником відповідача у поданому контр-розрахунку. Також відповідач зазначив, що позивачем пеня нарахована з порушенням приписів п. 6 статті 232 Господарського кодексу України.

В судове засідання 12.01.2016 р. з'явився представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, яке зумовлене низькою платоспроможністю бюджетних установ та організацій, спростовував свою вину у проведенні несвоєчасних розрахунків за отриманий природний газ за договором та просив Господарський суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судовому засіданні 12.01.2016 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач у справі) та ОСОБА_1 комунальним підприємством "Немішаєве" (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2851-БО-17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1. Договору) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Як передбачено пунктом 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 200 тис. куб. м. з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору).

Пунктом 5.2. Договору встановлена ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 3 509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 305,60 грн, крім того ПДВ 20% - 61.12 грн, всього з ПДВ 366,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 3 884,78 грн, крім того ПДВ 20% - 776,96 грн, всього з ПДВ 4 661,74 грн.

02 жовтня 2013 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2851-БО-17 від 28.12.2012 року, якою було викладено п. 5.2 Договору в наступній редакції: ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 3 459,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 295,60 грн, крім того ПДВ 20% - 59,12 грн, всього з ПДВ 354,76 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 4 588,54 грн.

Обов'язок з оплати вартості фактично переданого природного газу узгоджено сторонами пунктом 6.1. Договору. Так, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Згідно вимог статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне зобовязання) положеннями статті 610 Цивільного кодексу визнається як порушення зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ в період із січня по грудень 2013 року на загальну суму 1 386 296,59 грн, що підтверджується наступними документами: актами приймання передачі природного газу від 31.01.2013 року на суму 260 264,72 грн, від 28.02.2013 року на суму 227 460,09 грн, від 31.03.2012 року на суму 264 283,14 грн, від 30.04.2013 року на суму 116 109,87 грн, від 31.12.2013 року на суму 225 971,63 грн (копії наявні в матеріалах справи); за поставлений газ у жовтні та листопаді 2013 року податкові накладні: № 17871 від 31.10.2013 року на суму 143 469,76 грн та № 20233 від 30.11.2013 року на суму 148 737,38 грн; реєстрами обсягів реалізації природного газу з ресурсів Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" через газорозподільні мережі ПАТ "Київоблгаз" за жовтень та листопад 2013 року. Дані обставини спростовують заперечення відповідача щодо недоведеності належними доказами постачання газу у відповідності до умов договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Вищого господарського суду України №5021/1407/12, № 924/943/14.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо передачі природного газу у відповідності до умов договору.

Відповідач же свої зобов'язання по оплаті прийнятого в період з січня по грудень 2013 року виконав частково у сумі 1 101 749,72 грн.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 13/2851-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 284 546,87 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 51 741,84 грн, 3% річних у розмірі 19 941,53 грн. та 218 388,99 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат позивач правомірно визначив період, за який проведено нарахування індексу інфляції, проте при розрахунку інфляційних втрат позивачем заборгованість за зобовязаннями жовтня та грудня 2013 року, яка підлягала індексації, збільшена на суму інфляції за попередній період, що призвело до безпідставного збільшення інфляційних нарахувань.

Згідно здійсненого господарським судом розрахунку, сума інфляційних втрат становить 216 959, 60 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, в сумі 1 429,39 грн, слід відмовити.

При здійсненні перевірки господарським судом правильності нарахування позивачем 3 % річних встановлено, що позивач безпідставно включив до періоду прострочення основного грошового зобовязання дні, коли відповідачем було погашено залишок основної суми боргу за переданий йому природний газ.

Відповідно до пункту 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Вказане обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором на виконання приписів статті 625 Цивільного кодексу України. Така правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду у справах за позовами ПАТ "НАК "Нафтогаз" №904/2096/14 (номер ЄДРСР 40479122) від 16.09.2014 та №910/21901/13 (номер ЄДРСР 39630850) від 02.07.2014.

У постанові від 30.07.2014 у справі №910/23600/13(номер ЄДРСР 39961944) Вищий господарський суд вказує, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою субєкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобовязання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки субєкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобовязання (стаття 599 ЦК України).

За розрахунком, здійсненим судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим є розмір 3% у сумі 19 779,80 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% у сумі 161,73 грн, слід відмовити.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 51 741,84 грн пені.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розмір пені, визначений позивачем, у сумі 51 741,84 грн. є обґрунтованим, арифметично вірним, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 70%.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, відповідно до згадуваної вище ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається із заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), останнім належними та допустимими доказами у розумінні приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Крім того, як наголошував Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі № 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій - споживачів тепла, а також про наявність перед відповідачем заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення розміру нарахованої пені, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 33-35, 43, 49,77, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства "Немішаєве" (07853, Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Чкалова, буд. 42, ідентифікаційний код: 23579528) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код: 20077720) 284 546,87 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі пятсот сорок шість гривень вісімдесят сім копійок) основного боргу, пеню у розмірі 51 741,84 грн (пятдесят одна тисяча сімсот сорок одна гривня вісімдесят чотири копійки), інфляційних втрат 216 959,60 грн (двісті шістнадцять тисяч дев'ятсот пятдесят дев'ять гривень шістдесят копійок), 3% річних у сумі 19 779,80 грн (девятнадцять тисяч сімсот сімдесят дев'ять гривень вісімдесят копійок), 8 595,42 грн (вісім тисяч пятсот девяносто пять гривень сорок дві копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено - 15.01.2016 року

Суддя А.С. Грєхов