КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 910/11391/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015

у справі № 910/11391/15 (суддя Стасюк С. В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення 44 047,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 51-53), заявлено про стягнення з відповідача основного боргу за надані за договором про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W LVI BRU0102/200707 від 20.07.2007 в період з січня по травень 2015 року включно послуги з утримання та обслуговування телекомунікаційного обладнання в сумі 25 000 грн., інфляційних втрат в сумі 10 113,82 грн., 3 % річних в сумі 775,89 грн. та пені в сумі 8 157,86 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015, повний текст якого складений 23.11.2015, у справі № 910/11391/15 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 25 000 грн. основного боргу, 2 518,36 грн. пені, 128,22 грн. 3 % річних та 3 217,76 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належним чином доведено факт несвоєчасної оплати наданих позивачем за спірним договором послуг, проте позивачем при розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат допущено помилки, з огляду на що, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню за перерахунком суду, здійсненим з урахуванням умов спірного договору та періоду прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/11391/15 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних в сумі 128,22 грн., інфляційних втрат в сумі 3 217,76 грн. та пені в сумі 2 518,36 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не є обґрунтованим та не відповідає обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не навів жодних мотивів відхилення розрахунку позивача.

Ухвалою від 14.12.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач та відповідач представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили .

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

20.07.2007 позивач як виконавець та відповідач як замовник уклали договір про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W LVI BRU0102/200707 (далі Договір) (а.с. 8-12), відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає на утримання та обслуговування телекомунікаційне обладнання відповідача згідно його переліку та місць утримання, які зазначені у додатку до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 2.1 Договору позивач зобов'язується обслуговувати обладнання відповідача у місцях його утримання (згідно Додатку до Договору), зокрема, прибирати зазначені місця та власне обладнання від пилу, сміття, наслідків опадів; усувати наявні зовнішні перешкоди в роботі обладнання; контролювати та попереджати несанкціонований доступ до обладнання; забезпечувати у місцях утримання обладнання правил пожежної безпеки; інформувати замовника про надзвичайні ситуації та ризики, які можуть негативно вплинути на нормальну роботу обладнання.

Відповідно до пункту 2.2.3. Договору відповідач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати встановлені договором платежі.

В пункті 3.1 Договору сторонами погоджено, що вартість послуг, що надаються позивачем відповідачу за Договором, вказується сторонами в додатку № 1 до Договору.

Сторонами підписаний Додаток до Договору (а.с. 13), в якому сторони визначили перелік обладнання, утримання та обслуговування якого є предметом Договору, а також погодили, що вартість послуг по обслуговуванню обладнання за місяць становить 5 000 грн.

Згідно з пунктом 1.2. Договору перелік та дата передачі позивачу конкретного обладнання на утримання та обслуговування зазначається сторонами в Акті (актах) прийому-передачі обладнання на обслуговування (акт готовності), що є підставою для визначення початку надання позивачем послуг щодо конкретного обладнання.

01.08.2008 сторонами підписаний Акт готовності до Договору (а.с. 15), яким встановлено, що позивачем підготовлена, а відповідачем погоджена, як прийнята для розміщення антен та контейнера з технологічним обладнанням на умовах, зазначених у Договорі, належна позивачу гравійна площадка, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач свої обов'язки по оплаті послуг з утримання та обслуговування телекомунікаційного обладнання, наданих в період з січня по травень 2015 року включно, не виконав, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача вартість таких послуг в сумі 25 000 грн. (5 000*5).

При цьому позивач виходить з того, що у період, за який надавались вказані послуги, Договір діяв, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7.1 Договору строк дії Договору встановлений з дати укладення до 19.07.2011 з можливістю подільної пролонгації. За місяць до закінчення строку дії Договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов Договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблено, Договір вважається продовженим на кожний наступний аналогічний попередньому термін.

Матеріали справи не містять доказів направлення сторонами одна одній відмови від продовження строку дії Договору, в зв'язку з чим дія Договору продовжувалась до 19.07.2012, 19.07.2013, 19.07.2014 і в останнє - до 19.07.2015.

В пункті 8.1 Договору сторони визначили, що позивач має право на одностороннє дострокове припинення дії Договору лише у випадках, коли робота обладнання не відповідає умовам, зазначеним у Договорі, або відповідач з власної вини більш, ніж два місяці не сплачує встановлені Договором платежі. При цьому позивач надсилає відповідачу попередження про припинення дії Договору не пізніше, ніж за місяць до дати припинення.

Відповідач свої зобов'язання з оплати наданих за Договором послуг виконував несвоєчасно, і прострочення по оплаті послуг тривало біль ніж два місці, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку позивача (а.с. 62-77) та наданим позивачем розрахунком суми заборгованості (а.с. 53-54).

З огляду на вказані обставини, 28.11.2014 позивач направив відповідачу два листи (а.с. 19-21), а саме: претензію № 28/11/14 від 28.11.2014, в якій просив оплатити послуги, надані у липні - жовтні 2014 року, та попередження /про припинення дії Договору/ від 27.11.2014, в якому, з посиланням на несвоєчасну оплату відповідачем наданих за Договором послуг, повідомив про те, що в порядку, наданому п. 8.1 Договору, припиняє Договір з 01.01.2015.

На доказ направлення вказаних листів до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії фіскального чеку від 28.11.2014, опису вкладення та роздруківки з сайту Укрпошти «Відстеження пересилання поштових відправлень», з яких слідує, що вказані листи відповідачем отримано 03.12.2014.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині 3 статті 651 ЦК України вказано, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, позивач скористався наданим йому правом на одностороннє дострокове припиняння Договору, а відтак, починаючи з 01.01.2015, Договір вважається припиненим.

Згідно з п. 2.2.6 Договору після припинення дії Договору замовник зобов'язаний вивезти обладнання з місця його утримання протягом 15 діб.

05.01.2015 позивач звернувся до відповідач з вимогою /про розірвання договору та вивезення обладнання/ (а.с. 25), в якій повідомив про розірвання Договору та просив вивезти обладнання протягом 15 діб з моменту отримання вимоги. На доказ направлення вказаної вимоги до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії опису вкладення, фіскального чеку від 05.01.2015 та повідомлення про вручення поштового відправлення № 795 з відміткою відповідача про отримання 09.01.2015 (а.с. 26-28).

Відповідач на вказану вимогу не відповів, і матеріли справи не містять доказів того, що в період з січня по травень 2015 року включно телекомунікаційне обладнання, надання послуг з утримання та обслуговування якого є предметом Договору, було вивезено відповідачем з місця його утримання.

Факт знаходження обладнання у позивача протягом січня-травня 2015 року та надання останнім послуг з його утримання та обслуговування у вказаний період підтверджуються підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 31.01.2015, № ОУ-0000006 від 28.02.2015, № ОУ-0000008 від 31.03.2015, № ОУ-000011 від 30.04.2015 та № ОУ-000012 від 31.05.2015 (а.с. 16-18, 60-61).

У пункті 3.3. Договору в редакції Додаткової угоди від 07.08.2008 сторони домовились, що нарахування плати за послуги починається з дати підписання сторонами акту прийому-передачі обладнання на обслуговування (Акт готовності) і продовжується до моменту вивозу відповідачем обладнання з місця його утримання.

За утримання та обслуговування телекомунікаційного обладнання в період з січня по травень 2015 року включно позивач нарахував 25 000 грн. (5 000*5), які відповідач має оплатити, проте строк виконання вказаного обов'язку сторонами не узгоджено.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Враховуючи відсутність письмової згоди сторін щодо строків оплати наданих в період з січня по травень 2015 року включно послуг, при визначенні вказаного строку слід керуватись приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої обов'язок відповідача оплатити послуги вважається прострочений після закінчення семи днів від дня пред'явлення вимоги.

З матеріалів справи слідує, що з вимогою оплатити надані (в тому числі) в період з січня по березень 2015 року включно послуги позивач звернувся 09.04.2015, направивши відповідачу вимогу /про сплату коштів/ від 08.04.2015 (а.с. 29-30), а з вимогою оплатити послуги, надані (в тому числі) в квітні - травні 2015 року - 10.06.2015, направивши вимогу /про сплату коштів/ від 10.06.2015 (а.с. 55).

На доказ направлення вказаних листів до матеріалів справи залучені належним чином засвідчені копії фіскальних чеків № 1754 від 09.04.2015 та № 0643 від 10.06.2015, описів вкладення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 446.

Зміст вказаних документів не дає можливості встановити, коли саме вказані листи були вручені відповідачу, а отже, при визначенні дати вручення вказаних листів суд керується строками, встановленими Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, згідно з якими строк пересилання рекомендованої кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) для даного випадку (направлення рекомендованої кореспонденції між обласними центрами України) становить день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку та чотири дні (розділ ІІ).

За таких обставин, днем отримання відповідачем вимоги /про сплату коштів/ від 08.04.2015 вважається 13.04.2015, а днем отримання вимоги /про сплату коштів/ від 10.06.2015, враховуючи, що 14.06.2015 є вихідним днем, - 15.06.2015.

Отже, відповідач мав оплати послуги, надані в період з січня по березень 2015 року в строк до 20.04.2015 включно, а послуги, надані квітні - травні 2015 - до 22.06.2015 включно, з огляду на що, обов'язок оплатити вказані послуги вважається простроченим з 21.04.2015 та з 23.06.2015 відповідно.

Матеріли справи не містять доказів виконання відповідачем обов'язку оплатити надані в період з січня по травень 2015 року включно послуги, а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 25 000 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 8 157,86 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 230 ГК України встановлює, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В п. 4.1 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати за послуги, що сталася з вини відповідача, він сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної ставки рефінансування НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більш ніж 10 % (десяти відсотків) від розміру місячної вартості за послуги.

З наданого відповідачем розрахунку суми заборгованості (а.с. 53-54) слідує, що позивач нараховує пеню на суми несвоєчасно оплачених відповідачем послуг, починаючи з вересня 2013 року, на що він має право, проте позивач при розрахунку пені припустився ряду помилок.

Так, при розрахунку суми пені, нарахованої на вартість послуг, наданих у вересні 2013 року, позивачем не прийнято до уваги приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, яка встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також позивачем при визначенні строку початку нарахування пені не враховано приписи ч. 5 ст. 245 ЦК України, яка встановлює, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так:

- при розрахунку пені, нарахованої на вартість послуг, наданих у жовтні 2013 року, позивач не врахував те, що 10.11.2013 є вихідним днем, тому останнім днем оплати послуг є 11.11.2013, а першим днем нарахування пені, відповідно, 12.12.2013;

- при розрахунку пені, нарахованої на вартість послуг, наданих у квітні 2014 року - що 10 та 11 травня є вихідними днями. тому останнім днем оплати послуг є 12.05.2014, а першим днем нарахування пені, відповідно, 13.05.2014;

- при розрахунку пені, нарахованої на вартість послуг, наданих у липні 2014 року - що 10.08.2014 є вихідним днем, тому останнім днем оплати послуг є 11.08.2014, а першим днем нарахування пені, відповідно, 12.08.2014.

Крім того позивач не врахував те, що, враховуючи припинення Договору з 01.01.2015, нарахування пені на вартість наданих в період з січня по травень 2015 року включно послуг, тобто послуг, наданих не за умовами Договору, суперечить положенням ч. 1 ст. 547 ЦК України, яка встановлює, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, з врахуванням зміни розміру облікової ставки НБУ (ставка рефінансування НБУ), а також встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України періоду нарахування пені та дат оплати відповідачем вартості послуг, пеня за заявлений позивачем до стягнення період становить 4 669,93 грн.

Період надання послугСума боргу, щодо якої нараховується пеня, грн.Період прострочки Кількість днів прострочкиСтавка НБУ*2, %Сума пені, грн.
вересень 20135000,0011.10.201311.04.25,00
жовтень 20135000,0012.11.201305.12.,74
листопад 20135000,0011.12.201310.02.0,41
грудень 20145000,0011.01.201402.04.6,03
січень 20145000,0011.02.201414.04.2,19
5000,0015.04.201417.04.20143187,40
лютий 20145000,0011.03.201414.04.,33
5000,0015.04.201412.05.,04
березень 20145000,0011.04.201414.04.20144137,12
5000,0015.04.201411.06.3,01
Квітень 20145000,0013.05.201413.07.2,88
Травень 20145000,0011.06.201416.07.,77
5000,0017.07.201407.09.1,51
червень 20145000,0011.07.201416.07.201461814,79
5000,0017.07.201412.11.07,53
5000,0013.11.201419.11.201472826,85
Липень 20145000,0012.08.201412.11.8,49
5000,0013.11.201421.12.9,59
серпень 20145000,0011.09.201412.11.5,75
5000,0013.11.201412.01.3,97
вересень 20145000,0011.10.201412.11.3,01
5000,0013.11.201401.02.0,68
жовтень 20145000,0011.11.201412.11.20142256,85
5000,0013.11.201405.02.6,03
5000,0006.02.201522.02.,82
листопад 20145000,0011.12.201405.02.8,63
5000,0006.02.201503.03.8,90
5000,0004.03.201511.03.201586065,75
грудень 20145000,0011.01.201505.02.,73
5000,0006.02.201503.03.8,90
5000,0004.03.201514.04.5,21
4 669,93

Проте, враховуючи приписи п. 4.1 Договору, в якому сторони погодили, що розмір пені, нарахованої на суму несвоєчасно оплачених послуг у конкретному місяці, не може бути більшим, ніж 500 грн., пеня, нарахована на вартість послуг, наданих у грудні 2014 року, загальна сума якої становить 583,84 грн. (99,73+138,90+345,21), підлягає зменшенню до 500 грн. (10% від розміру місячної вартості послуг), а відтак, загальна сума пені, обрахована у вищенаведеній таблиці, підлягає зменшенню на 83,84 грн. (583,84-500) грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 4 586,09 грн. (4 669,93-83,84). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 10 113,82 грн. та 3 % річних в сумі 775,89 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З Розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем (а.с.53-54), слідує, що 3% річних та інфляційні втрати позивач нараховує за період з 11.10.2013 по 17.06.2015.

При цьому, 3 % річних та інфляційні втрати на вартість послуг, наданих в період з січня по травень 2015 року включно, позивач нараховує виходячи з того, що вказані послуги відповідач мав оплатити у строки, встановлені Договором, що, з огляду на те, що з 01.01.2015 Договір припинився, не є вірним.

Враховуючи, що, як встановлено судом, відповідач мав оплати послуги, надані в період з січня по березень 2015 року в строк до 20.04.2015 включно, датою початку періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на вартість вказаних послуг є 21.04.2015.

Послуги ж, надані в квітні-травні 2015 року, відповідач мав оплатити в строк до 22.06.2015 включно, і датою початку періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на вартість вказаних послуг є 23.06.2015.

При цьому слід врахувати, що кінцевою датою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат позивачем визначено 17.06.2015, в той час як суду не надано права виходити за межі заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на вартість наданих в квітні-травні 2015 року послуг, задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3 % річних в сумі 688,91 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Період надання послугСума боргу, щодо якої нараховуються 3 % річних, грн.Період прострочки Кількість днів прострочкиСтавка річних, %Сума 3% річних, грн.
вересень 20135000,0011.10.201303.06.,72
жовтень 20135000,0012.11.201305.12.20132439,86
листопад 20135000,0011.12.201310.02.201462325,48
грудень 20145000,0011.01.201402.04.201482333,70
січень 20145000,0011.02.201417.04.201466327,12
лютий 20145000,0011.03.201412.05.201463325,89
березень 20145000,0011.04.201411.06.201462325,48
Квітень 20145000,0013.05.201413.07.201462325,48
Травень 20145000,0011.06.201407.09.201489336,58
червень 20145000,0011.07.201419.11.,25
Липень 20145000,0012.08.201421.12.,25
серпень 20145000,0011.09.201412.01.,96
вересень 20145000,0011.10.201401.02.,85
жовтень 20145000,0011.11.201422.02.,74
листопад 20145000,0011.12.201405.02.201557323,42
грудень 20145000,0011.01.201514.04.201594338,63
січень 20155000,0021.04.201517.06.201558323,84
лютий 20155000,0021.04.201517.06.201558323,84
березень 20155000,0021.04.201517.06.201558323,84
688,91

Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на вартість послуг, наданих в період з вересня 2013 року по грудень 2014 року, підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 5 927,23 грн. (584,08 + 10,00 + 35,05 + 40,06 + 310,30 + 278,63 + 361,27 + 241,90 + 110,76 + 331,87 + 411,53 + 368,58 + 540,39 + 697,29 + 591,06 + 1 014,46), а позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на вартість послуг, наданих в січні-березні 2015 року - за уточненим розрахунком суду в сумі 391,32 грн.

Період заборгованостіСума боргу, грн.Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу, грн.Сума боргу з врахуванням індексу інфляції, грн.
21.04.2015 - 17.06.,026391,3215 391,32

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 6 318,55 грн. (5 927,23+391,32). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/11391/15 підлягає зміні, позов задовольняється частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг в сумі 25 000 грн., пеня в сумі 4 586,09 грн., 3 % річних в сумі 688,91 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 318,55 грн., в іншій частині позову відмовляється.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та витрати за звернення до суду з апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольняється частково.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/11391/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/11391/15 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/11391/15 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн., пеню сумі 4 586 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят шість) грн. 09 коп., 3 % річних в сумі 688 (шістсот вісімдесят вісім) грн. 91 коп., інфляційні втрати в сумі 6 318 (шість тисяч триста вісімнадцять) грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 517 (одна тисяча п'ятсот сімнадцять) грн. 82 коп.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 669 (одна тисяча шістсот шістдесят дев'ять) грн. 61 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11391/15.

Повний текст постанови складено: 18.01.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха

Згідно з оригіналом

помічник судді О. В. Черній