ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа № 62/101-09

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Пуль О.А.,

при секретарі Сиротніковій Я.Є.,

за участю представників:

позивача - Шевцова С.І. (директор), Головашич Ю.О., за довіреністю б/н від 05.12.2013р.,

відповідача - Говтвяниці М.В., за довіреністю б/н від 03.11.2015р.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Фермерського господарства "AURUM" (вх.№4625 Х/2 від 21.09.2015р.) на рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2015р. у справі №62/101-09,

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт", с. Леміщено, Золочівського району, Харківської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівер", с. Радгоспне, Харківського району, Харківської області,

до Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка, Золочівського району, Харківської області,

про стягнення 20000,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.09.2015р. у справі №62/101-09 (головуючий суддя Шарко Л.В., суддя Жиляєв Є.М., суддя Пономаренко Т.О.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фермерського господарства "AURUM" на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" частину матеріальної шкоди у розмірі 20000,00 грн., 200,00 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Фермерське господарство "AURUM" не погодилось з зазначеним рішенням місцевого господарського суду та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2015 р. у справі №62/101-09 та відмовити Приватному сільськогосподарському підприємству "Горизонт" у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено п. б ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, оскільки позивач не є користувачем відповідних земельних ділянок щодо яких ставиться питання про відшкодування шкоди, та з 2004р. обробляє їх самовільно, що підтверджується рішеннями суддів, які наявні в матеріалах справи. Також, апелянт зазначає, що наявність та розмір шкоди в оскаржуваному рішенні обґрунтовані аудиторським висновком про грошову оцінку від 25.02.2009р., який є незаконним та суперечить висновкам судово-економічної експертизи №3562 від 15.05.2014р., висновкам доктора сільськогосподарських наук та головного спеціаліста маркетингу продукції рослинництва, які залучались у справі, а також не містить посилань на первинні документи, регістр бухгалтерського обліку або даних фінансової статистичної звітності та зроблений неіснуючою аудиторською фірмою. Крім того, апелянт вказує на те, що акт від 28.07.2008р. не підписувався механізатором ОСОБА_4, оскільки останній не працював у позивача, про що свідчить його трудова книжка; акт врожайності, який підписаний директором ТОВ "Сівер", покладено в основу аудиторського висновку, однак судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що згідно постанови Харківського районного суду від 08.04.2009р. в кримінальній справі по обвинуваченню генерального директора ТОВ "Сівер" зазначено, що він своїми умисними діями вчинив злочин, а саме службове підроблення, а отже суд покладає в основу свого рішення документи, складені особами, які займаються службовими підробленнями (фальсифікацією документів); місцевий господарський суд не дослідив, а в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують право позивача чи ТОВ "Сівер" на посівний матеріал; акти обстеження посивів сімен озимої пшениці, акт визначення біологічної врожайності та акт грабежу озимої пшениці складені незаконно, а в суді першої інстанції обставини складення актів підтвердили лише три особи, інші до суду не з'явились, також, у зазначених актах не відображено координати, приналежність земельних ділянок.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 20.10.2015р.

20.10.2015р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14366), в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі позивач зазначає, що право власності ПСП "Горизонт" на посіви озимої пшениці 2008р. встановлено рішеннями суддів всіх інстанцій у справі №15/241-08, що в силу приписів частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України є фактом, який не потребує доказування, а твердження апелянта про законність чи не законність користування позивачем земельними ділянками не є предметом даного позову. Також, позивач вказує, що постановою від 26.11.2013р. у даній справі Вищий господарський суд зазначив, що відсутність вини доводиться відповідачем, однак останній жодних доказів щодо відсутності вини не надав, натомість намагається спростувати факти, які вже встановлені господарським судом при розгляді інших справ; відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України позивачем доведено факт заподіяння йому шкоди, її розмір, наявність протиправної поведінки та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками. На противагу доводам апелянта, позивач вказує, що відповідач доказів того, що підписи нібито не належать підписантам - не надано, а сторони, які підписували акти викликались до суду та підтвердили всі обставини, зазначені в актах, оригінали вказаних актів надавались суду для ознайомлення, явку жодних осіб, які б могли підтвердити їх непричетність до підписання актів відповідач не забезпечив; твердження апелянта про притягнення директора ТОВ "Сівер" до кримінальної відповідальності не стосується даного спору, оскільки в матеріалах справи відсутній вирок у відношенні вказаної особи щодо здійснення нею дій у відношенні будь-яких документів, що вивчаються у даній справі. Також, позивач вказує на те, що факт протиправної поведінки відповідача, факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв'язок підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2008р., постановою Золочівського районного суду Харківської області від 30.11.2012р., згідно якої підтверджено факт збору врожаю в межах контурів №11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району та №35 Лютівської сільської ради Золочівського району, поясненнями представника відповідача в судовому засіданні Вищого господарського суду України від 26.11.2013р. Крім того, позивач зазначає, що висновок судового експерта про неможливість підтвердити документально аудиторський висновок не спростовує останній, а сам експерт не вимагав від позивача подання додаткових документів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 10.11.2015р.

Розпорядженням секретаря другої судової палати від 10.11.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Пуль О.А.

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається заново.

В судовому засіданні 10.11.2015р. було оголошено перерву до 10.12.2015р.

Відповідач надав заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№16220 від 02.12.2015р.) та, зокрема вказав, що посилання позивача на справу №15/241-08 є неправомірним, оскільки в ньому зазначено, що ПСП "Горизонт" не надано суду доказів щодо порушення чи оспорювання належного йому права власності на посіви озимої пшениці 2008р. на полях в межах спірних контурів, а тому у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, що виключає можливість посилання на таке рішення. Також, апелянт вказує, що рішення Золочівського суду від 04.11.2008р. яким визнавалось право власності ПСП "Горизонт" на врожай озимої пшениці скасовано ухвалою Верховного суду України від 14.04.2010р. по справі №6-6965 св 10, а жодних прав на земельні ділянки у позивача немає.

В судовому засідання 10.12.2015р. було оголошено перерву до 14.01.2016р. та продовжено строк розгляду справи, у зв'язку з необхідністю надання додаткових письмових пояснень у справі.

Про місце та час наступного судового засідання сторони були повідомлені в судовому засіданні, а також відповідна інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Харківського апеляційного господарського суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Від позивача надійшли пояснення щодо заперечень відповідача на відзив (вх.№130 від 11.01.2016р.), в яких він, зокрема зазначає, що в рішенні у справі №15/241-08 відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПСП "Горизонт" не з тих підстав, що останній не є власником посівів, а з тих підстав, що не надано доказів щодо порушення або оспорювання належного йому права власності на ці посіви, а отже твердження відповідача є необґрунтованими. Також, є неправомірним посилання відповідача на ухвалу Верховного Суду України від 14.04.2010р. по справі №6-6965 св 09, оскільки рішення по даній справі не прийняте, а позов залишено без розгляду, оскільки аналогічний спір розглянуто в господарському суді Харківської області.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, в призначене судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не сповістила, про розгляд справи була належним чином повідомлена.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Після перерви в судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 14.01.2016р. представник апелянта підтримав свою апеляційну скаргу з раніше наведених підстав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення просили залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2009р. позивач - ПСП "Горизонт" звернувся до господарського суду із позовною заявою про стягнення з відповідача - ФГ "AURUM" 20000,00 грн. матеріальної шкоди спричиненої внаслідок збирання відповідачем врожаю озимої пшениці 2008 року, яку було посіяно позивачем.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2013р. по справі №62/101-09 в позові було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду Харківської області від 18.09.2013р. апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2013р. по справі №62/101-09 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2013р. касаційну скаргу задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2013р. та рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2013р. по справі №62/101-09 скасовано, справу передано на новий розгляд господарському суду Харківської області.

Суд касаційної інстанції вказав, що позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди, розмір цієї шкоди, наявність протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками. При цьому, відсутність вини доводиться відповідачем. Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України вказує, що встановивши обставини справи стосовно визнання судом права власності ПСП "Горизонт" на врожай озимої пшениці 2008р. та здійснення ФГ "Aurum" виїзду комбайнів та обмолоту озимої пшениці, суди дійшли передчасного висновку, зокрема, про недоведеність наданими позивачем доказами наявності вини відповідача, зробивши вказаний висновок без врахування частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України. Разом з цим, виходячи з положень вказаної норми, доказів відсутності вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди матеріали справи не містять, а судами першої та апеляційної інстанції вказане залишено поза увагою, відповідні обставини справи не встановлювались.

Після повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд, господарський суд Харківської області прийняв рішення від 03.09.2015р. у справі №62/101-09 (головуючий суддя Шарко Л.В., суддя Жиляєв Є.М., суддя Пономаренко Т.О.), яким позовні вимоги задовольнив повністю. Вказане рішення обґрунтоване тим, що позивачем доведено наявність шкоди в заявленому до стягнення розмірі, неправомірної поведінки відповідача щодо збирання посівів пшениці, його вини, та причинно-наслідковий зв'язок, як обов'язкова умова застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а отже, враховуючи доведеність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для застосування до відповідача статті 1166 Цивільного кодексу України та стягнення з нього 20000,00 грн.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

За правилами статті 1166 Цивільного кодексу України для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти:

1) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

2) наявність шкоди, а саме втрату або пошкодження майна потерпілого;

3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

4) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (збитків), протиправність поведінки заподіювача шкоди (збитків) та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою (збитками). Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, умовам договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди (збитків).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постановах від 09.12.2014р. у справі №5023/4983/12, від 18.03.2015р. у справі №5017/3760/2012 тощо.

Позивач, звертаючись до суду першої інстанції вказав, що ним у серпні-вересні 2007р. на полях №№4,5,6 контурів №№14,12,11 Олександрівської сільської ради Золочівського району та на полі №6 контуру №35 Лютівської сільської ради Золочівського району було посаджено озиму пшеницю.

Свої дії щодо висадження озимої пшениці на вказаних полях у відповідних контурах сільських рад позивач обґрунтовує тим, що 03.03.2002р. між ПСП "Горизон" та фізичними особами - пайщиками були укладені договори оренди земельних ділянок на полях № 4, 5, 6 (контури №11, 12, 14) Олександрівської селищної ради Золочівського району Харківської області та на полі №6 (контур №35) Лютівської селищної ради Золочівського району Харківської області, з терміном дії - п'ять років починаючи з дати реєстрації.

ПСП "Горизонт" договори оренди з фізичними особами-пайщиками переуклав, підписавши їх у 2006 році, але у встановленому законом порядку не зареєстрував.

У серпні-вересні 2007 року ПСП "Горизонт" розпочав посівні роботи, а саме був підготовлений для посіву озимої пшениці ґрунт, закуплені посівні матеріали, посівний матеріал було внесено у ґрунт.

У листопаді 2007 року, після завершення посівних робіт, ПСП "Горизонт" було отримано 36 листів від фізичних осіб - пайщиків з повідомлення про те, що земельні ділянки не треба обробляти, а також про те, що власники земельних ділянок вже уклали договори оренди з ФГ "Aurum".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дослідження факту правомірності чи неправомірності користування позивачем вказаних земельних ділянок не є предметом даного судового розгляду. Предметом даного судового розгляду є стягнення шкоди, яка за твердженням позивача понесена ним внаслідок неправомірних винних дій відповідача зі збору останнім озимої пшениці, яка належить позивачу.

Таким чином, доводячи наявність шкоди, позивач повинен довести факт наявності у нього права на посаджену озиму пшеницю на полях №№4,5,6 контурів №№14,12,11 Олександрівської сільської ради Золочівського району та на полі №6 контуру №35 Лютівської сільської ради Золочівського району.

Як вбачається з матеріалів справи, в господарських судах розглядалась справа №15/241-08 за позовом ФГ "AURUM" до ПСП "Горизонт" про зобов'язання останнього припинити дії пов'язані з використанням земельних ділянок, які передані в оренду ФГ "AURUM" в межах контурів №11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області та №35 Лютівської сільської ради Золочівського району Харківської області та вчиняти будь-які дії щодо посівів на земельних ділянках, які передані в оренду ФГ "AURUM" у межах контурів №11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області та №35 Лютівської сільської ради Золочівського району Харківської області; та за зустрічним позовом ПСП "Горизонт" до ФГ "AURUM" про визнання права власності на посіви озимої пшениці на полях в межах контурів № 11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району та №35 Лютівської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2011р. у справі №15/241-08, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011р. та постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2011р. відмовлено в задоволенні первісного позову з мотивів того, що ФГ "AURUM" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками вже у червні 2008 року коли усі посівні роботи було завершено та враховуючи те, що ні ФГ "AURUM", ні фізичні особи пайщики не повідомили ПСП "Горизонт" належним чином про намір розірвати договори оренди від 21.01.2006р. та зробити це до того, як ПСП "Горизонт" було засіяно земельні ділянки, то у відповідності до п. б ч.1 статті 95 Земельного Кодексу України ПСП "Горизонт", як землекористувач, має право власності на посіви озимої пшениці 2008 року на полях в межах контурів №11, №12, №14 Олександрівської сільської ради Золочівського району та №35 Лютівської сільської ради Золочівського району.

При цьому суд першої інстанції встановив, що саме ПСП "Горизонт" було здійснено посіви озимої пшениці на полях в межах контурів №11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району та № 35 Лютівської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Разом з тим, господарські суди всіх інстанції при розгляді справи №15/241-08 дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ПСП "Горизонт" про визнання права власності на посіви озимої пшениці, оскільки позивачем не надано доказів того, що вказане належне йому право порушується або оспорюється іншою стороною, що в силу статті 392 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в позові.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що право власності ПСП "Горизонт" на врожай озимої пшениці 2008р. підтверджено під час розгляду справи №15/241-08, доказів існування інших судових процесів, де б вказане право оспрювалось суду не надано, а отже в силу статті 321 Цивільного кодексу України, право позивача на вказані посіви є непорушним.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заперечення представника відповідача щодо не доведення позивачем його приналежності до посивів озимої пшениці 2008р. з огляду на відсутність у позивача прав на користування земельною ділянкою, зводяться до переоцінки обставин, вже встановлених господарськими судами в процесуальних актах, зазначених вище, що є недопустимим, враховуючи норми статті 35 Господарського процесуального кодексу України та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999р. у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" зазначено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, право власності ПСП "Горизонт" на врожай озимої пшениці 2008р. підтверджено.

Щодо підтвердження неправомірності поведінки відповідача, позивач надає акти обстеження посівів насіння озимої пшениці від 17.07.2008р., від 23.07.2008р., від 24.07.2008р., від 28.07.2008р., від 01.08.2008р., від 02.10.2008р. та акт грабежу зерна озимої пшениці Фермерським господарством "AURUM" від 23.07.2008р.

Як вбачається зі змісту актів обстеження посівів озимої пшениці ПСП "Горизонт" від 17.07.2008 р., 23.07.2008 р., 24.07.2008 р., 28.07.2008 р., 01.08.2008 р. комісією у складі директора ПСП "Горизонт", головного агроному, начальника ПЗО, начальника дільниці бригади № 2, водіїв, депутата Олександрівської сільської ради, а також співробітників органів внутрішніх справ - старшого дізнавача - капітана міліції та старшого лейтенанта, встановлено здійснення главою ФГ "Aurum" обмолоту посівів озимої пшениці ПСП "Горизонт" двома комбайнами та закінчення обмолоту пшениці позивача.

Згідно акта обстеження посівів озимої пшениці врожаю 2008р. ПСП "Горизонт" від 02.10.2008р. зазначеною вище комісією, за участі крім того і депутатів Олександрівської та Лютівської сільських рад та директора ТОВ "Сівер" встановлено, зокрема, що засіяні ПСП "Горизонт" площі на території Олександрівської та Лютівської сільських рад були обмолочені комбайнами ФГ " AURUM " та перевезені до складських приміщень сіл Тимофіївка та Олександрівка ФГ " AURUM ", а також встановлено здійснення ФГ " AURUM" збору врожаю озимої пшениці, засіяної ПСП "Горизонт", що підтверджується відповідними актами, складеними комісією.

Колегія суддів, дослідивши надані акти погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані документи є доказами неправомірних дій відповідача, та підтверджують факт завдання шкоди шляхом збору врожаю озимої пшениці саме відповідачем.

Твердження апелянта про те, що акт врожайності, який підписаний директором ТОВ "Сівер" не є доказом у справі, оскільки згідно постанови Харківського районного суду від 08.04.2009р. в кримінальній справі по обвинуваченню генерального директора ТОВ "Сівер" останній своїми умисними діями вчинив злочин, а саме службове підроблення, а отже суд покладає в основу свого рішення документи, складені особами, які займаються службовими підробленнями (фальсифікацією документів), колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки по-перше, суду не надано доказів того, що директором ТОВ "Сівер" було зроблено службове підроблення саме шляхом складання вказаного акту від 02.10.2008р., по-друге, в силу приписів статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а отже твердження апелянта про те, що директор ТОВ "Сівер" займається службовим підробленням, зокрема при складанні акту від 02.10.2008р. є такими, що порушують конституційні права особи.

Посилання відповідача на те, що акти обстеження посивів сімен озимої пшениці, акт визначення біологічної врожайності та акт грабежу озимої пшениці підтверджені лише трьома особами не є належними доводами у спростуванні вказаних документів та викладених у них обставин, оскільки відповідачем не надано доказів визнання вказаних актів незаконними, або такими, що зроблені шляхом фальсифікації документів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем до матеріалів справи були надані письмові пояснення ОСОБА_4, в яких останній заперечує підписання ним вищезазначених актів. Натомість, до матеріалів справи позивач надав письмові пояснення ОСОБА_4, в яких він підтверджує справжність підписів на зазначених актах та дійсність викладених в них обставин. Колегія суддів зазначає, що вищевказані письмові пояснення ОСОБА_4, надані як позивачем, так і відповідачем, не можуть бути належними доказами у вказаній справі, оскільки в силу приписів статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, на підставі вищенаведеного, в якості доказу неправомірної поведінки відповідача, надані відповідні акти. В свою чергу відповідачем не заявлялись у справі клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо з'ясування питання справжності підписів осіб на вказаних актах, будь-яких інших доказів визнання цих актів недійсними відповідачем також не надано, а отже, підстави вважати їх неналежними доказами неправомірності дій відповідача зі збирання врожаю озимої пшениці 2008р., що належить на праві приватної власності позивачу - відсутні, як і відсутні підстави вважати, що письмові пояснення ОСОБА_4 можуть свідчити про відсутність в діях відповідача неправомірної поведінки. Разом з цим, з підстав статті 34 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не приймає в якості належних доказів пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про справжність їх підписів на актах, які були надані позивачем в судовому засіданні 14.01.2016р.

Щодо посилань апелянта про те, що у зазначених актах не відображено координати, приналежність земельних ділянок, то відповідне спростовується матеріалами справи, оскільки в кожному акті вказано на якому саме полі та в якому контурі відповідної сільської ради Золочівського району здійснювався збір озимої пшениці врожаю 2008р., яка належить на праві власності позивачу.

Крім того, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_7 від 22.07.2008р., в яких він, як директор відповідача, визнає факт збору врожаю 2008 року на полі контуру №14.

Тобто, матеріалами справи було доведено факт неправомірної поведінки відповідача, як обов`язкової підстави для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Щодо підтвердження наявності шкоди та її розміру позивач надав до суду Аудиторський висновок фахівця про грошову оцінку заподіяної шкоди Фермерським господарством "AURUM" внаслідок порушення права власності ПСП "Горизонт" на посіви озимих культур від 25.02.2009р., яким визначено розмір заподіяної шкоди в сумі 4435691,00 грн.

Колегія суддів вважає цей аудиторський висновок належним доказом підтвердження розміру завданої відповідачем шкоди, оскільки в порушення приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано доказів визнання вказаного висновку незаконним або недійсним.

Крім того, у даній справі було призначено та доручено проведення:

1) Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса економічної експертизи, згідно якої надано висновок №3562 від 15.05.2014р. про те, що в межах компетенції судового експерта економіста в обсязі наданих на дослідження документів розрахунок матеріальної шкоди внаслідок збору урожаю озимої пшениці у 2008р. на орендованих земельних ділянках на полях №4,5,6 в контурах №11,12,14 Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області розмірі 4435691грн., який виконано без посилання на облікові документи ПСП "Горизонт", документально підтвердити не надається за можливе;

2) Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса комплексної економічної та товарознавчої судової експертизи. Вказана експертиза не була проведеною, з огляду на ненадання додаткових матеріалів, необхідних для її проведення;

3) Інститутом рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України із залученням завідуючого лабораторією рослинництва та сортовивчення Цехмейструк М.Г. експертизу, згідно якої надано висновок про те, що відповісти на поставлені запитання на сьогоднішній день неможливо, з огляду неможливості здійснити візуальний контроль посіву;

4) Головним спеціалістом відділу ринкових відносин, маркетингу продукції тваринництва та рослинництва Золочівської районної державної адміністрації Кудрич А.С. експертизи, згідно якої надано висновок відповідно до якого зазначено, що метеорологічна станція "Золочів" не проводить спостереження в межах контурів, а таке спостереження веде агроном в своєму господарстві.

5) Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса економічної експертизи. Вказана експертиза знята з виконання, з огляду на відсутність оплати вартості проведення судової експертизи.

Отже, колегія суддів зазначає, що вказані висновки експертів не змогли ні підтвердити, ні спростувати визначення розміру заподіяної шкоди, обрахованому в Аудиторському висновку від 25.02.2009р.

Твердження апелянта на те, що вказаний аудиторський висновок зроблений неіснуючою компанією, є необґрунтованим та непідтвердженим, оскільки посилання на припинення вказаної компанії як юридичної особи у 2014 році не свідчить про її не існування в 2009 році.

Також, відповідач зазначає, що у відповідності до п. 1 Порядку розміру збитків визначається комісіями, створеними Київської та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад і лише вказаний акт створеної комісії є належним та допустимим доказом для підтвердження розміру збитків. Однак вищенаведені доводи спростовуються відповіддю начальника управління агропромислового розвитку райдержадміністрації М.Ю. Сміцковим від 07.12.2015р. №461, наявною в матеріалах справи, відповідно до якої вказано, що в 2008 році в управлінні агропромислового розвитку райдержадміністрації комісія не існувала для проведення нарахування матеріальної шкоди або втраченої вигоди юридичним або фізичним особам.

А отже, Аудиторський висновок від 25.02.2009р. є належним та допустимим доказом підтвердження наявності шкоди у розмірі позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність шкоди та її розмір, неправомірність поведінки відповідача, який здійснив збирання належного врожаю озимої пшениці 2008 року, та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та понесеною шкодою позивача, що виражається в зборі саме ФГ "AURUM" зерна, що належить ПСП "Горизонт" на праві приватної власності.

Щодо наявності вини в діях відповідача, то як вже було зазначено вище колегія суддів Вищого господарського суду України в постанові від 26.11.2013р. у даній справі вказала, що встановивши обставини справи стосовно визнання судом права власності ПСП "Горизонт" на врожай озимої пшениці 2008 р. та здійснення ФГ "AURUM" виїзду комбайнів та обмолоту озимої пшениці, суди дійшли передчасного висновку, зокрема, про недоведеність наданими позивачем доказами наявності вини відповідача, зробивши вказаний висновок без врахування частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України.

У відповідності до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, як на момент прийняття вищезазначеною постанови касаційної інстанції, так і на момент розгляду апеляційним господарським судом вказаної справи, відповідач не надав та матеріали справи не містять доказів відсутності вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи доводиться наявність складу правопорушення у діях відповідача, розмір шкоди визначений позивачем з дотриманням норм матеріального права, підтверджується допустимими доказами та перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, останнім не доведено відсутність його вини у присвоєнні відповідачем врожаю озимої пшениці, а тому позовні вимоги щодо стягнення завданої відповідачу шкоди в розмірі 20000,00 грн. правомірно задоволені судом першої інстанції в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "AURUM" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2015р. у справі №62/101-09 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18 січня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.А. Пуль