РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29191/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС"
про стягнення 50580,68 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Тонконог В.В. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен" заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" заборгованості за поставлений товар згідно з Договором поставки плівки багатошарової пакувальної №121233 від 19.12.2013, в сумі 50580,68 грн., в т.ч. 30127,40 грн. основного боргу, 6271,84 грн. пені, 13340,48 грн. інфляційних втрат та 840,96 грн. 3% річних.

За результатами автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу №910/29191/15 передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 17.11.2015 порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 21.12.2015.

Представник позивача в судове засідання 21.12.2015 не з'явився, проте через відділ діловодства суду подав заяву, в якій зазначив, що відповідачем погашено в повному обсязі суму основного боргу в розмірі 30127,40 грн. Разом з тим, позивач вказав, що в решті позовні вимоги підтримує повністю та просить стягнути з відповідача 6271,84 грн. пені, 13340,48 грн. інфляційних втрат та 840,96 грн. 3% річних.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, втім через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено до 18.01.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2016 заперечив проти позову в повному обсязі, а також подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до платіжного доручення №1943 від 24.11.2015 здійснив розрахунок у повному обсязі, більше того - здійснив переплату. Щодо вимог про стягнення пені, вказав, що позивачем порушені вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України. Також, наголосив на тому, що позивач посилаючись у наданому розрахунку на облікову ставку НБУ та індекси інфляції, не надав доказів на підтвердження відповідного.

Позивач в засідання господарського суду свого представника не направив, втім в заяві від 18.12.2015 просив здійснювати розгляд справи без участі в судовому засіданні представника позивача, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" (покупець) було укладено Договір поставки плівки багатошарової пакувальної №121233, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця плівку багатошарову пакувальну (далі по тексту «Товар»), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.2. договору асортимент товару: плівка «eclicа» PFF, LFF, TFF, товщиною 50-300 мм, шириною 250-1200 мм.

Відповідно до п. 4.1. договору поставка товару здійснюється партіями на умовах FСА м. Хмельницький, вул. Пілотська, 20, Україна (відповідно до IHKOTEPMC-2000) або СРТ м. Артемівськ. вул. Алебастрова, і, Україна (відповідно до ІНКОТЕРМС-2000).

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що загальна вартість товару складається з вартості відвантаженого по даному договору товару згідно товаророзпорядчих документів.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в строк - 30 календарних днів з дати поставки товару (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 8.1. договору товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем по кількості та по якості з моменту його фактичної передачі в пункті поставки та підписання товаророзпорядчих документів, які є невід'ємною частиною даного договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. У випадку, якщо жодна із сторін, до закінчення зазначеного терміну письмово не заявить про припинення даного договору, він вважається продовженим ще на один рік (п.п. 9.1., 9.2. договору).

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов даного договору, позивач за період з 09.09.2014 по 20.11.2014 поставив відповідачу узгоджений товар на загальну суму 53918,40 грн. з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №245 від 09.09.2014 на суму 27136,80 грн., №60 від 04.11.2014 на суму 12379,20 грн. та №360 від 20.11.2014 на суму 14402,40 грн., а також товарно-транспортними накладними №3976 від 09.09.2014, №4858 від 04.11.2014 та №5078 від 20.11.2014, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії довіреностей на отримання матеріальних цінностей №0488 від 09.09.2014, №0538 від 04.11.2014, №0558 від 20.11.2014.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначеного товару.

Втім, відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором поставки плівки багатошарової пакувальної №121233 від 19.12.2013, оплату поставленого товару в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 30127,40 грн.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору сторони встановили, що оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в строк - 30 календарних днів з дати поставки товару.

В той час, як пунктом другим статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджений факт поставки позивачем узгодженого товару відповідачу, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару.

Проте, під час розгляду справи відповідачем борг в сумі 30127,40 грн. був погашений, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1943 від 24.11.2015.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз'яснено в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що сплата основного боргу в сумі 30127,40 грн. відповідачем здійснена після подання позову (12.11.2015) та порушення провадження у даній справі (17.11.2015), провадження у справі в цій частині підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочення в оплаті поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не оплаченого товару, за кожний день порушення строків оплати.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлений товар, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 10.2. договору, позивачем нараховано за період з 05.12.2014 по 20.06.2015 та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 6271,84 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевказаної норми нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за прострочення оплати наданих послуг 3% річних в сумі 840,96 грн. за період з 10.10.2014 по 11.11.2015 та інфляційні втрати в розмірі 13340,48 грн. за період з 10.10.2014 по 30.09.2015.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, зокрема і ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, а його доводи щодо переплати за спірним договором спростовуються наявними у справі матеріалами.

Посилання ж представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" на відсутність доказів на підтвердження облікової ставки НБУ та індексів інфляції, спростовуються наступним.

Так, пунктом 1.1. Положення про процентну політику Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.08.2004 №389 визначено, що облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Відповідно до статей 6 та 25 Закону України "Про Національний банк України", Положення про процентну політику Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 серпня 2004 року № 389 (зі змінами), Правління Національного банку України прийняло постанову "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 12 листопада 2014 року №719, якою зокрема передбачено встановити з 13 листопада 2014 року облікову ставку в розмірі 14,0%; постанову "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 04 лютого 2015 року №81, якою зокрема передбачено встановити з 06 лютого 2015 року облікову ставку в розмірі 19,5%; постанову "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 02 березня 2015 року № 154, якою зокрема передбачено встановити з 04 березня 2015 року облікову ставку в розмірі 30%.

Крім того, інформація про облікову ставку відображена на офіційному сайті Національного банку України (http://www.bank.gov.ua/) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць (п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, в тому числі і в частині припинення провадження, оскільки спір виник з його вини і сплата частини основного боргу здійснена після порушення провадження у справі.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1.1 ч. 1 ст. 80, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" (03047, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 50, офіс 457/3; ідентифікаційний код 35715610) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен" (29010, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вулиця Пілотська, будинок 20; ідентифікаційний код 31617387) 6271 (шість тисяч двісті сімдесят одну) грн. 84 коп. пені, 840 (вісімсот сорок) грн. 96 коп. 3% річних, 13340 (тринадцять тисяч триста сорок) грн. 48 коп. інфляційних втрат та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Припинити провадження у справі №910/29191/15 в частині стягнення основного боргу в сумі 30127,40 грн.

4. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 20.01.16

Суддя О.А. Грєхова