ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 5023/10593/11 (н.р. 5023/3187/11)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Доленчук Д.О.

судді: Калантай М.В. , Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Міністерства освіти і науки України
до 1. Приватного підприємства фірми "Антей" 2. Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області за участю прокурора міста Харкова
про та за позовом до про визнання недійсним угод третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - 1. Міністерство освіти і науки України, 2.Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області визнання недійсною угоди
за участю представників:

Міністерства освіти і науки України - не з'явився

ППФ "Антей" - ОСОБА_3 за довіреністю № б/н від 29.05.2014 р.

НТУ "ХПІ" - ОСОБА_4 за довіреністю № 66-01-16/457 від 31.12.2015 р.

ОСОБА_5 за довіреністю № 66-01-16/458 від 31.12.2015 р.

Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області - не з'явився

ФОП ОСОБА_2 - не з'явився

прокуратури м. Харкова - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Міністерство освіти і науки України звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства фірми "Антей" та Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" про визнання недійсним укладених між вказаним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА": договору про спільну діяльність від 28.01.1992р., договору про спільну діяльність від 22.11.1993р., угоди про врегулювання розбіжностей від 07.12.1994р. та додаткової угоди №1 від 19.12.1994р.; а також договору про передачу права вимоги від 03.04.1995р., укладеного між МПП "ЕПСА" та ППФ "Антей" (з урахуванням уточнень).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в даній справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, заявивши вимоги про визнання недійсною угоди про врегулювання розбіжностей від 07.12.1994р. між МПП "ЕПСА" та Харківським політехнічним університетом з питань належності та використання приміщень, розташованих по вул. Пушкінській, 79/1.

Господарський суд Харківської області рішенням від 10.06.2014 р. залишив без розгляду позовні вимоги Міністерства освіти і науки України в частині визнання недійсним договору про сумісну діяльність від 28.01.1992 р., решту позовних вимог Міністерства освіти і науки України задовольнив, визнавши недійсними відповідні угоди, а в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовив.

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 23.09.2014 р. рішення суду першої інстанції скасував у частині залишення без розгляду позовних вимог Міністерства освіти і науки України, відмовивши в задоволенні цих вимог, а в решті рішення залишив без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014 р.:

- рішення господарського суду Харківської області від 10.06.2014 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 р. у справі № 5023/10593/11 в частині позовних вимог Міністерства освіти і науки України про визнання недійсним договору про сумісну діяльність від 28.01.1992 р., укладеного між Харківським політехнічним інститутом та МПП "ЕПСА", скасовані;

- рішення господарського суду Харківської області від 10.06.2014 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 р. у справі № 5023/10593/11 в частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 скасовані;

- справу в скасованих частинах спору передано до суду першої інстанції для здійснення нового розгляду;

- в інших частинах позовних вимог рішення господарського суду Харківської області від 10.06.2014 р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 р. у справі № 5023/10593/11 залишені без змін.

Ухвалою суду по справі від 06.08.2015 р. було прийнято відмову ФОП ОСОБА_2 від позову та припинено провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_2

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.09.2015 р. відхилено клопотання Приватного підприємства фірми "Антей" про відновлення строку апеляційного оскарження, повернуто апеляційну скаргу та додані до неї матеріали на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2015 р. касаційна скарга Приватного підприємства фірми "Антей" залишена без задоволення, ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 17.09.2015 р. залишена без змін.

07.12.2015 р. справа № 5023/10593/11 (н.р. 5023/3187/11) була повернута до господарського суду Харківської області у зв'язку з чим ухвалою суду від 07.12.2015 р. провадження у справі було поновлено та призначена справа до розгляду в судовому засіданні на 12.01.2016 р. о 12:00.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду на диск CD-R, серійний номер сісх-02018.

Представники НТУ "ХПІ", через канцелярію господарського суду 12.01.2016 р. за вх. № 701, надали копії довіреностей згідно заяви, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник ППФ "Антей", через канцелярію господарського суду 12.01.2016 р. за вх. № 702, надав копію довіреності, яка судом долучена до матеріалів справи.

НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей", через канцелярію господарського суду 12.01.2016 р. за вх. № 582, надали заяву про визнання позову, яка судом долучена до матеріалів справи.

Згідно даної заяви НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей" просили суд позовні вимоги Міністерство освіти і науки України задовольнити та визнати недійсним договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р., укладений між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА".

У судовому засіданні представниками сторін був підтверджений факт підписання договору про спільну діяльність від 28.01.1992 р.

Керуючись ст. 22 ГПК України та враховуючи те, що заява НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей" про визнання позову (вх. № 582) не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, господарський суд вважав за необхідне прийняти заяву НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей" про визнання позову.

В задоволенні клопотань ППФ "Антей" про витребування доказів від 23.01.2015 р. вх. № 2464, вх. № 2463 та вх. № 2462 господарський суд вважав за необхідне відмовити, оскільки судом була прийнята заява НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей" про визнання позову, прийнята відмова ФОП ОСОБА_2 від позову та припинено провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_2

У судовому засіданні представники НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей" просили суд позовні вимоги Міністерство освіти і науки України задовольнити та визнати недійсним договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р., укладений між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА".

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників НТУ "ХПІ" та ППФ "Антей", встановив наступне.

Вищим господарським судом України у постанові від 17.11.2014 р. вказувалося, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА", про спільну діяльність від 28.01.1992 р. з підстав її необґрунтованості через ненадання оригіналу чи належним чином засвідченої копії оскаржуваного договору про сумісну діяльність від 28.01.1992 р., з огляду на яку судом може бути досліджено відповідність умов договору чинному на час його укладання законодавству та, відповідно, наявність чи відсутність підстав для визнання його недійсним.

Тобто суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вказаної позовної вимоги виключно з підстав неможливості ознайомлення з його умовами, залишивши поза увагою, що ст. 48 ЦК УРСР передбачає недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону, а не лише конкретних умов цієї угоди.

Підставою недійсності оспорюваних позивачем угод, у тому числі угоди про сумісну діяльність від 28.01.1992 р., позивачем визначено порушення вимог щодо мораторію на передачу майна загальнодержавної власності іншим підприємствам, установам та організації, а також відсутність погодження з ним цих угод.

Судом встановлено, що факт існування договору про сумісну діяльність від 28.01.1992 р. підтверджується актом від 26.10.1992 р. (том 4 а.с. 59), в якому йде пряме посилання на договір від 28.01.1992 р., та зміст акту чітко визначає мету договору від 28.01.1992 р., сумісна діяльність направлена на можливість здійснити МПП «ЕПСА» двоповерхової надбудови над державним майном (приміщення котельної).

Також, факт існування договору про сумісну діяльність від 28.01.1992 р. підтверджується актом від 05.11.1992 р. (том 2 а.с 46) в якому підтверджується факт передачі з балансу на баланс приміщення котельної. Вказаний акт підтверджує існування договору від 28.01.1992 року про спільну діяльність, оскільки він містить необхідну для бухгалтерії форму передачі на баланс нерухомого майна і є лише доповненням до акту від 26.10.1992 р.

Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.12.1992 р. № 497 також підтверджує існування договору 28.01.1992 р., оскільки містить в собі посилання, щодо дозволу МПП «ЕПСА» розробити проект двоповерхової надбудови та згоди ХПІ надати для цього приміщення котельні та земельну ділянку на час будівництва.

В п.1.1. договору про спільну діяльність від 22.11.1993 р. вказувалося, що приміщення недіючої котельні належить інституту. Пункт 6.1. договору від 22.11.1993 р. про спільну діяльність чітко передбачав, що цей договір має силу з урахуванням розірвання договору від 28.01.1992 р. Тобто, договірні зобов'язання сторін щодо сумісної діяльності уточнювалися сторонами шляхом укладання нових договорів з подальшим скасуванням попередніх.

Відповідно до п.1 угоди про врегулювання розбіжностей від 07.12.1994 р. було встановлено, що підставою для виникнення спільної часткової власності є їх спільна діяльність у відповідності до спільної діяльності укладеної між ними на підставі договорів від 28.01.1992 р. та 22.11.1993 р. Умовами зазначеної угоди чітко підтверджується факт існування договору про спільну діяльність від 28.01.1992 р., метою якого було здійснення надбудови над котельною.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА" був укладений договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р.

При цьому суд зазначає, що право власності Держави України на приміщення котельної, підтверджується наступними доказами:

- інвентарною карткою № 77 обліку основних засобів, яка підтверджує, що право власності у Держави на будівлю гуртожитку «Гігант» за адресою; м. Харків, вул. Пушкінська, 79 виникло з моменту вводу в експлуатацію з 1931 р. (том 1 а.с. 143 -145);

- реєстраційним посвідченням від 19.01.2004 р. на будівлю літ "Б-5" (гуртожиток) за адресою; м. Харків, вул. Пушкінська, 79 (том 1 а.с. 142);

- технічним паспортом на будівлю "Б-5" № 79 по вул. Пушкінській у м. Харкові (інвентаризаційна справа № 49323, реєстровий № 5053), складеним Харківським міським БТІ 21.10.2003 р.;

- висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 8683 від 07.05.2010 року, складеним Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, в якому вказувалося, що приміщення підвалу (як котельна не експлуатується), яке примикає до сьомої секції будівлі літ. "Б-5" гуртожитку «Гігант», що розташований по вул. Пушкінській 79 у м. Харкові, є невід'ємною частиною будівлі літ. "Б-5".

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Постановою Верховної ОСОБА_7 Української РСР "Про управління державним майном Української РСР» від 15.10.1990 р. № 376-ХІІ, було покладено на ОСОБА_7 УРСР здійснення функцій по управлінню державним майном Української РСР, що є у загальнореспубліканській власності.

Постановою Верховної ОСОБА_7 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 р. N 506-XII (Постанова втратила чинність з дня затвердження Верховною ОСОБА_7 України Державної програми приватизації на підставі Постанови ВР N 2164-XII ( 2164-12 ) від 04.03.92, ВВР, 1992, N 24, ст. 349), було встановлено мораторій на території республіки на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками яких є органи державної влади і управління, до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Статтею 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10.09.1991 р. № 1540-XII (надалі - Закон) було встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Згідно ст. 3 Закону визнавалися недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого постановою Верховної ОСОБА_7 Української РСР 29 листопада 1990 року.

Статтею 4 вказаного Закону було встановлено, що рішення державних органів, органів громадських, політичних, кооперативних, інших організацій і підприємств, посадових осіб, а також договори та інші угоди, прийняті чи здійснені на основі законодавства СРСР щодо зміни власника і форм власності, а також створення акціонерних та спільних підприємств за участю органів влади та управління Союзу РСР після прийняття Постанови Верховної ОСОБА_7 України від 24 серпня 1991 року "Про проголошення незалежності України" (1427-12) без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом ОСОБА_7 України, вважаються недійсними.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р. був укладений без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом ОСОБА_7 України, господарський суд прийшов до висновку, що даний договір не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За таких обставин договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р. підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР.

Щодо розподілу господарських витрат (ст. 49 ГПК України) суд зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області у справі від 10.06.2014 р. було стягнуто з Приватного підприємства фірми «Антей» на користь Міністерства освіти і науки України 418,34 гривень державного мита за подання позову до суду та 78,67 гривень витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з НТУ «ХПІ» на користь Міністерства освіти і науки України 418,33 гривень державного мита за подання позову до суду та 78,67 гривень витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу. В цій частині рішення господарського суду Харківської області від 10.06.2014 р. постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014 р. було залишено без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 4 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 26, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Міністерства освіти і науки України щодо визнання недійсним договору про спільну діяльність від 28.01.1992 р., укладеного між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА".

Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 28.01.1992 р., укладений між Харківським політехнічним інститутом та ОСОБА_6 приватним підприємством "ЕПСА".

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.01.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_6 ОСОБА_1