ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Справа № 921/509/15-г/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. - головуючого, Ковтонюк Л.В., Кривди Д.С. (доповідача),
за участю представників:
позивачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином),
відповідачаАністратенко О.О., представник,
третьої особи на стороні позивачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином),
третьої особи на стороні відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015
у справі№ 921/509/15-г/15 Господарського суду Тернопільської області
за позовом Міністерства юстиції України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаДержавна казначейська служба України,
доПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаВідділ Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції,
провідшкодування збитків у розмірі 15068,40 грн,
Розпорядженням Секретаря четвертої судової палати Вищого господарського суду України від 18.01.2016 №05-05/119 у зв'язку з відпусткою судді Могил С.К. сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України в такому складі: суддя Борденюк Є.М. - головуючий, судді Ковтонюк Л.В., Кривда Д.С. для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №921/509/15-г/15.

ВСТАНОВИВ:

Міністрество юстиції України звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на користь Державного бюджету України збитків в сумі 15068,40 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 (суддя Галамай О.З.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 (судді: Бонк Т.Б. - головуючий, Бойко С.М., Якімець Г.Г.), позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на користь Державного бюджету України збитки, завдані Державному бюджету України у сумі 15068,40 грн; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в дохід Державного бюджету України 1827 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами статті 1166, частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, неправильне застосування частини 5 статті 124 Конституції України, статей 24, 87 Закону України "Про виконавче провадження" та порушення статей 43, 32, 33, 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002, яке ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003 залишено без змін, у справі за позовом ОСОБА_7 до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв'язку №4 про виконання договірних зобов'язань та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково, зобов'язано ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв'язку №4 відновити ОСОБА_7 надання послуг електрозв'язку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно договору №008, що був укладений між сторонами 01.08.1997; в частині позову щодо відшкодування моральної шкоди - відмовлено за недоведеністю.

У зв'язку з тривалим невиконанням зазначеного рішення суду, ОСОБА_7 звернувся за захистом до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) у справі "Желіховський проти України та 5 інших заяв" від 22.05.2012 встановлено, що рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області про зобов'язання державного підприємства забезпечити будинок заявника телефонним зв'язком залишається невиконаним. 11 травня 2011 року акції зазначеного підприємства, які належали державі, було продано та воно стало підприємством приватної форми власності. Уряд України визнав відповідальність за тривале невиконання рішення від 21.10.2002 лише до 11.05.2011, коли боржник став підприємством приватної форми власності.

Згідно статуту ПАТ "Укртелеком" товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків державного підприємства "Українське державне підприємство електрозв'язку "Укртелеком" ВАТ "Укртелеком" та всього майна, прав та обов'язків дочірнього підприємства "Утел" ВАТ "Укртелеком".

На виконання взятих Урядом України зобов'язань з Державного бюджету України платіжним дорученням №1786 від 04.08.2012 на рахунок ОСОБА_7 сплачено 15 068,40 грн, що на день здійснення платежу було еквівалентно 1 500 євро.

Звертаючись з позовом у даній справі, Міністерство юстиції України зазначало, що виплачені за рішенням Європейського суду з Державного бюджету України кошти в сумі 15068,40 грн є збитками Державного бюджету України, які відповідно до приписів Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні бути відшкодовані відповідачем на підставі статті 1191 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що внаслідок досить тривалого періоду часу невиконання відповідачем рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002, останнім (відповідачем) завдано збитки у розмірі 15068,40 грн, які були відшкодовані з Державного бюджету України на виконання рішення Європейського суду з прав людини. Відповідач, за висновком суду, не довів того, що шкода заподіяна не з його вини.

Однак, такі висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на повному з'ясуванні усіх обставин справи, що вбачається з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно приписів частини п'ятої статті 9 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Вказаними нормами, зокрема, і було обґрунтовано позов.

Разом з тим, статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, що діяла на час, як встановлено судами, тривалого не виконання рішення національного суду, примусове виконання рішень судів в Україні покладено було на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Приписами статті 30 цього Закону у зазначеній редакції було визначено, що державний виконавець вчиняє дії, спрямовані на добровільне виконання рішення національного суду у встановлений постановою строк, який відповідно до статті 24 цього Закону не може перевищувати семи днів.

Згідно статті 25 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

При цьому позов обґрунтовано саме тривалим невиконанням рішення національного суду, а судами встановлено, що рішення національного суду знаходилось на примусовому виконанні органу державної виконавчої служби.

З наведених приписів статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування шкоди здійснюється у разі, наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності: неправомірної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише через неправомірну поведінку відповідача, а не іншої особи, оскільки сама лише неправомірна поведінка особи, яка не пов'язана із наслідками у вигляді шкоди, не тягне за собою її відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як на підставу своїх заперечень, посилався на те, що вина відповідача у невиконанні рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 відсутня; до 22.03.2010 відповідачу не було відомо про існування виконавчого провадження з виконання зазначеного рішення. Натомість, рішенням Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) встановлено факт визнання державою України своєї відповідальності за тривале невиконання судового рішення до 11.05.2011.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що виконавче провадження №252 від 30.01.2003 з примусового виконання виконавчого листа №2-6889 про зобов'язання ВАТ "Укртелеком" відновити послуги електрозв'язку ОСОБА_7, перебувало у Відділі Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції, про що свідчить журнал обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2003 рік. Однак, Відділом Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції надано акт знищення зазначеного виконавчого провадження. Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили, що органом державної виконавчої служби, на виконанні якого перебувало рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002, вжито всіх визначених законом заходів щодо примусового виконання цього рішення, зокрема, щодо відкриття виконавчого провадження; повідомлення боржника належним чином про відкриття виконавчого провадження та надання строку на добровільне виконання рішення суду; щодо вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення тощо.

Відтак, оскільки примусове виконання рішення національного суду здійснювалось органом державної виконавчої служби, та враховуючи що виконавче провадження знищено цим органом, висновки судів обох інстанцій про наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вказаних нормах права.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов'язаних зі стягненням в порядку регресу збитків, завданих внаслідок виконання рішення Європейського суду з справ людини (постанова ВСУ від 20.12.2010 у справі №20/21).

Таким чином, розглядаючи справу, суди обох інстанцій всупереч вимогам статей 43, 32, 43 Господарського процесуального кодексу України, всебічно, повно і об'єктивно не дослідили всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина 2 статті 1115 ГПК України).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, ухвалені по справі судові акти підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм матеріального й процесуального права, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при цьому надавши належну оцінку всім доводам сторін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №921/509/15-г/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий Є. Борденюк

Судді Л. Ковтонюк

Д. Кривда