РІШЕННЯ

12.01.2016Справа №910/26099/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участі секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/26099/15

за позовом комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства", м. Славутич,

до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, м. Київ, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м. Київ,

про стягнення 429 586,68 грн.,

за участю представників:

позивача - Старовойтової Ю.Ю. (довіреність від 23.01.2015 № 01-07/105);

відповідача-1 - не з'явилися;

відповідача-2 - не з'явилися;

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Управління житлово-комунального господарства" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі - Служба) про стягнення 315 121,40 грн. матеріальної шкоди заподіяної незаконними діями органу державної влади, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 12.11.2015; залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (далі - ВДВС) і ОСОБА_1.

23.10.2015 позивач подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення у справі.

26.10.2015 Служба подала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала таке: даний спір виник із публічно-правових відносин у сфері здійснення органами державної влади владних повноважень, який відноситься до підвідомчості адміністративних судів; провадження у справі має бути припинено відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Відповідач-1 просив у відзиві припинити провадження у справі та направити справу за підвідомчістю.

02.11.2015 Підприємство подало суду заперечення на відзив відповідача-1, в яких вказало на те, що даний спір підвідомчий саме Господарському суду міста Києва та підстав для припинення провадження у справі немає.

У судовому засіданні 12.11.2015 представник Служби просив суд не приймати до уваги відзив, поданий 26.10.2015, та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке:

- відповідач-1 є окремою юридичною особою, яка здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників державного бюджету, тобто фактично виконує функції банку;

- відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

- тобто, шкода заподіяна органом державної влади повинна відшкодовуватися за рахунок коштів бюджету передбачених для цього органу, а останній зобов'язаний вжити всіх заходів для забезпечення відповідних асигнувань на цю ціль, якщо його вина буде доведена в судовому порядку, що не суперечить статті 56 Конституції України та статті 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- Служба як орган державної влади та юридична особа в жодних правовідносинах з позивачем не перебувала, його прав та законних інтересів не порушувала і не має жодних правових підстав відшкодовувати шкоду завдану іншими державними органами та посадовими особами.

У судовому засіданні 12.11.2015 було оголошено перерву до 19.11.2015, відповідно до статті 77 ГПК України.

19.11.2015 позивач подав суду заперечення на відзив відповідача-1 від 10.11.2015, в якому зазначив таке: джерелом коштів є державний бюджет, а його розпорядником - Державна казначейська служба України; відшкодування майнової шкоди за своєю природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю; згідно статті 1173 ЦК України та статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою не залежно від вини цих органів; з огляду на викладене, Підприємство просить суд стягнути з державного бюджету України через відповідача-1 майнову шкоду у сумі 315 121,40 грн. (чорнобильські та лікарняні виплати) шляхом безспірного списання коштів державного бюджету.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 розгляд справи відкладено на 15.12.2015; залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ВДВС в порядку статті 24 ГПК України.

11.12.2015 позивач подав суду заяви про уточнення позовних вимог, в яких просив суд стягнути з державного бюджету України 315 121,40 грн. майнової шкоди (чорнобильські та лікарняні виплати) та 114 465,28 грн. майнової шкоди (компенсація втрати частини доходу).

У пункті 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Так, позивач просить стягнути, крім заявленої суми майнової шкоди (315 121,40 грн.), 114 465,28 грн. майнової шкоди, а саме компенсації втрати частини доходу.

Разом з тим, первісно Підприємство заявило вимогу про стягнення майнової шкоди, яка полягала у стягненні чорнобильських та лікарняних виплат, які були незаконно списані відповідачем-2.

Отже, подана позивачем заява є по суті новою позовною вимогою, яка приймається судом до розгляду у зв'язку з дотриманням Підприємством вимог ГПК України.

15.12.2015 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи шляхом надсилання телеграми, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 розгляд справи було відкладено на 12.01.2016, у зв'язку з неявкою представників учасників процесу.

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів і третьої особи у судове засідання 12.01.2016 не з'явилися; про причини неявки суд не повідомили; вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано учасника процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 Постанови № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2014 Господарським судом Київської області винесено рішення зі справи № 911/1741/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" (далі - Товариство) до Підприємства про стягнення 9 253 320,97 грн., яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме стягнуто: борг у сумі 7 790 426,07 грн., 3 % річних у сумі 328,63 грн., витрати від інфляції у сумі 222 486,71 грн. та судовий збір у сумі 73 072,07 грн.

28.07.2014 Господарським судом Київської області видано наказ на виконання рішення від 10.07.2014 зі справи № 911/1741/14.

12.08.2014 державним виконавцем ВДВС ОСОБА_1 на підставі заяви Товариства та наказу Господарського суду Київської області від 28.07.2014 № 911/1741/14 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44372649.

В подальшому державним виконавцем було винесено такі постанови про арешт коштів боржника: від 12.08.2014; 12.12.2014; 25.03.2015; 21.04.2015.

Вказаними постановами були арештовані грошові кошти, які містилися на рахунках окремого цільового соціально-державного призначення та належать працівникам Підприємства, як чорнобильські та страхові виплати лікарняних, а саме:

- 12.08.2014 в ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3;

- 12.12.2014 в ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3;

- 25.03.2015 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2;

- 25.03.2015 в АТ "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок № НОМЕР_4;

- 21.04.2015 в ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок НОМЕР_5.

Позивач документально підтвердив те, що до арешту коштів на вказаних рахунках було зараховано кошти (чорнобильські виплати та лікарняні) працівників позивача відповідно до поданих заявок-розрахунків та реєстру отримувачів коштів, зокрема:

- чорнобильські виплати за липень 2014 року в сумі 106 304,81 грн. (з урахуванням податків та зборів) згідно поданого Розрахунку видатків та реєстру отримувачів 13.08.2014 були зараховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3;

- чорнобильські виплати за серпень 2014 року в сумі 123 501,22 грн. (з урахуванням податків та зборів) згідно поданого Розрахунку видатків та реєстру отримувачів 12.09.2014 були зараховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3;

- чорнобильські виплати за березень 2015 року в сумі 22 328,05 грн. (з урахуванням податків та зборів) згідно поданого Розрахунку видатків та реєстру отримувачів 26.03.2015 були зараховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4;

- лікарняні виплати за січень-лютий 2015 року в сумі 90 573,36 грн. та за березень в сумі 468,72 грн. згідно поданих Заявок-розрахунків та реєстрів отримувачів 25.03.2015 були зараховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4.

27.03.2015 позивач здійснив оплату податків та зборів з доходів працівників у сумі 480,10 грн. для забезпечення виплати належних працівникам коштів та перерахував частину коштів у сумі 27 574,66 грн. на особові банківські картки працівників.

Решта коштів у сумі 85 315,37 грн. підлягали виплаті працівникам через касу Підприємства, проте через відсутність готівкових коштів у банку підприємство до арешту не виплатило вказану суму.

Державний виконавець здійснив примусове стягнення (списання) вказаних грошових коштів на виконання наказу від 28.07.2014 № 911/1741/14:

- 02.02.2015 в ПАТ Банк "Київська Русь" з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 на суму 229 806,03 грн.;

- 02.04.2015 в АТ "УКРСИББАНК" з розрахункового рахунку № НОМЕР_4 на суму 85 315,37 грн.

Підприємство звернулося з відповідною скаргою на дії державного виконавця ВДВС у порядку статті 1212 ГПК України до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2015 зі справи № 911/1741/14 скаргу Підприємства на дії ВДВС задоволено частково; зобов'язано ВДВС зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках: АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805 розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2; АТ "УКРСИББАНК", МФО 353586 розрахунковий рахунок № НОМЕР_4; ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142 розрахунковий рахунок № НОМЕР_5; ПАТ Банк "Київська Русь" МФО 319092 розрахунковий рахунок № НОМЕР_3, що накладені постановами про арешт коштів боржника ВП № 44372649.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 зі справи № 911/1741/14 апеляційну скаргу Підприємства задоволено частково; ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015 зі справи №911/1741/14 змінено; скаргу Підприємства задоволено частково; визнано незаконними та протиправними дії державного виконавця ВДВС ОСОБА_1 щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 12.08.2014, 25.03.2015, 08.04.2015, 21.04.2015 ВП №44372649 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках окремого цільового соціально-державного призначення, а саме: в AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок НОМЕР_1, розрахунковий рахунок НОМЕР_2; в AT "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок НОМЕР_4; в ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок НОМЕР_5; в ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, розрахунковий рахунок НОМЕР_3; скасовано постанови державного виконавця ВДВС про арешт коштів боржника від 12.08.2014, 25.03.2015, 08.04.2015, 21.04.2015 ВП №44372649 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на таких рахунках: в AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок НОМЕР_1, розрахунковий рахунок НОМЕР_2; в AT "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок НОМЕР_4; в ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок НОМЕР_5; в ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, розрахунковий рахунок НОМЕР_3; зобов'язано ВДВС зняти арешт з коштів, що містяться на вказаних рахунках.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою від 23.04.2015 та постановою від 30.06.2015 зі справи № 911/1741/14 встановлено таке:

- в процесі перегляду справи судом було встановлено, що постановами ВП №44372649 про арешт коштів боржника від 12.08.2014, 25.03.2015, 08.04.2015 та 21.04.2015 було накладено арешт на кошти, які містяться на рахунках з окремим соціально-державним призначенням, а саме: в AT "Райффайзен Банк Аваль" р/р НОМЕР_1, НОМЕР_2; в AT "УКРСИББАНК" р/р НОМЕР_4; ПАТ "УКРІНБАНК" р/р НОМЕР_5; ПАТ Банк "Київська Русь" р/р НОМЕР_3;

- вказані дії державного виконавця є неправомірними та порушують соціальні права працівників Підприємства, на виплати яких призначені кошти із цих рахунків. Працівники Підприємства не повинні за рахунок власних коштів по заробітній платі та прирівняних до неї платежах оплачувати борги свого підприємства.

Отже, першою та апеляційною інстанціями було встановлено, що державний виконавець ВДВС неправомірно наклав арешт та списав грошові кошти з рахунків, які мають спеціальний режим використання.

Позивач просить суд стягнути майнову шкоду у сумі 315 121,40 грн., яка виникла внаслідок неправомірних дій ВДВС, що полягали у списанні із рахунків із спеціальним режимом використання 229 806,03 грн. (чорнобильські виплати) та 85 315,37 грн. (чорнобильських та лікарняних виплат).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

При цьому, згідно приписів статті 56 Конституції України кожному гарантується право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" і п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 N 845 був затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Відповідно до статей1 та 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", Положення про територіальні органи Міністерства юстиції України затвердженого Наказом Мінюста від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованого Мінюсті 23.06.2011 за № 759/19497, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області є структурним підрозділом Головного територіального управління юстиції в Київській області входить до системи органів Міністерства юстиції України які є державним органом.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Позивач документально підтвердив завдання майнової шкоди у сумі 315 121,40 грн. саме ВДВС у процесі виконання рішення зі справи № 911/1741/14.

Відповідно до пункту 12 постанови пленуму від 17.10.2012 № 12 Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Разом з тим, у пункті 9 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239) зазначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення майнової шкоди у сумі 315 121,40 грн. саме з ВДВС.

Також, позивачем була заявлена вимога про стягнення майнової шкоди у сумі 114 465,28 грн., а саме компенсації втрати частини доходу.

Підприємство мотивує вказану вимогу тим, що:

- відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підлягає компенсації втрата частини доходу працівникам Підприємства, а саме:

за порушення строків виплати чорнобильських виплат за липень 2014 року в сумі 106 304,81 грн. (77 166,66 грн. без урахування податків та зборів) компенсації підлягає втрата частини доходів з серпня 2014 року по жовтень 2015 року, що складає 42 827,50 грн.;

за порушення строків виплати чорнобильських виплат за серпень 2014 року в сумі 123 501,22 грн. (90 271,28 грн. без урахування податків та зборів) компенсації підлягає втрата частини доходів з вересня 2014 року по жовтень 2015 року, що складає 49 017,31 грн.;

за порушення строків виплати чорнобильських виплат за березень 2015 року в сумі 22 328,05 грн. (16 382,78 грн. без урахування податків та зборів) компенсації підлягає втрата частини доходів з березня 2015 року по жовтень 2015 року, що складає 4 669,09 грн.;

за порушення строків виплати лікарняних за березень 2015 року в сумі 62 518,60 грн. (62 987,32 грн. без урахування податків та зборів) компенсації підлягає втрата частини доходів з березня 2015 року по жовтень 2015 року, що складає 17 951,39 грн.

Суд визнає позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди у сумі 114 465,28 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Частинами першою та другою статті 2 Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону).

Відповідно до статті 4 Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Підприємство не подало суду жодного документального підтвердження здійснення відповідної компенсації в порядку передбаченому Законом.

Позивачем не підтверджено завдання майнової шкоди у сумі 114 465,28 грн., оскільки не подано належних та допустимих доказів.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач-2 не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення майнової шкоди з відповідача-2 у сумі 315 121,40 грн.

Щодо вимог до відповідача-1 , господарський суд встановивши, що Служба є "іншим органом з виконання рішеннь" дійшов висновку про відмову у позові до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з держави Україна за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 5/2; ідентифікаційний код: 34481907) на користь комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" (07100, Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8; ідентифікаційний код: 31476318) 315 121 (триста п'ятнадцять тисяч сто двадцять одну) грн. 40 коп.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. У позові до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області відмовити

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.01.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук