КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа№ 910/26473/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Жук О.Б.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: Геньбач В.М.

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва"

2. Київська міська рада

про спонукання укласти додаткову угоду

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 по справі №910/26473/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 19.01.2016.

18 січня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу та заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судове засідання 19.01.2016 з'явились представники позивача та третьої особи 1.

Представники відповідача та третьої особи 2, в судове засідання не з'явились.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники відповідача та третьої особи 2 повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а також беручи до уваги заяву представника відповідача про розгляд справи без його участі, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача та третьої особи 2.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015.

Представник третьої особи 1 судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

15 квітня 2008 року між позивачем (орендар) та Поліклінікою № 2 Дніпровського району міста Києва, яка в подальшому реорганізована шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва" (орендодавець) укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 2231/8 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору орендодавець передав, а позивач прийняв в оренду нерухоме майно за адресою: м. Київ,проспект Тичини, 22, для розміщення аптечного пункту.

Згідно з п. 2.1. Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення загальної площею 28,4 кв. м. на 1 поверсі.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться на балансі Поліклініки № 2 Дніпровського району міста Києва (п. 2.4. Договору).

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє з 27.07.2007 до 25.07.2008.

Місцевим господарським судом встановлено, що Договір продовжено на той самий строк і на тих же умовах до 23.07.2009, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна".

В подальшому, згідно з рішенням Київської міської ради від 19.02.2009 № 67/1122 "Про питання оренди об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва" Договір продовжено строком на 2 роки та 364 дні до 18.02.2012.

Відповідно до п. 12.1. Положення, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, внесення змін до договору оренди здійснюється за згодою орендодавця та орендаря.

Згідно з п. 12.2. Положення з метою розгляду питання про зміну умов договору оренди орендар подає заяву та три підписані ним примірники змін до договору до орендодавця. Орендодавець розглядає подані зміни до договору та в установлені законом строки приймає рішення про їх підписання. Один примірник змін до договору, підписаний орендодавцем, або обґрунтована відмова в підписанні змін направляється орендарю. Протягом п'яти робочих днів з дати підписання орендодавцем та орендарем змін до договору копія таких змін надається орендодавцем до Головного управління.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу лист № 12 від 29.05.2012 з пропозицією продовжити Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 2231/8 від 15.04.2008 терміном на 2 роки та 364 дні строком до 28.05.2015. Зазначений лист залишено відповідачем без відповіді.

Так, рішенням господарського суду міста Києва по справі № 5011-7/12793-2012 від 13.11.2012 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" в повному обсязі. Визнано додаткову угоду від 29.05.2012 до Договору укладеною на умовах направленого позивачем проекту додаткової угоди, щодо терміну дії договору, який встановлюється сторонами до 28.05.2015 та змінено первісного орендодавця - Поліклініку № 2 на нового орендодавця Дніпровську РДА м. Києва.

18 березня 2015 року КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва" (балансоутримувач спірного майна) направило позивачу лист за № 232, в якому зазначало про те, що об'єкт оренди за Договором останній планує використовувати для власних потреб, а тому оренда не може бути продовжена.

24 квітня 2015 року позивач направив на адресу КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва" заяву щодо продовження Договору, в якій повідомив про намір продовжувати орендні відносини та користуватися спірним приміщенням на строк 2 роки 364 дні.

Листом № 450 від 06.05.2015 КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва" відмовило позивачу в оформлені нового договору оренди, зазначило про необхідність повернути орендоване приміщення та повідомило про те, що на даний час орендодавцем спірного майна виступає Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, а КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва" є балансоутримувачем, з огляду на що при укладенні нового договору оренди орендар повинен пройти процедуру отримання приміщення на новий термін на загальних умовах (конкурсних засадах).

Також листами від 05.06.2015 та від 11.06.2015 відповідач повідомив позивача про закінчення дії Договору та вимагав повернути об'єкт оренди.

Так, на думку позивача, відповідач неправомірно відмовив в продовженні дії Договору, в зв'язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів, дослідивши укладений між сторонами Договір, прийшла до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, про волевиявлення орендодавця щодо припинення договірних відносин та повернення об'єкту оренди позивач повідомлений, ще до закінчення дії Договору.

Крім того, в матеріалах справи наявний листи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою повернути об'єкт оренди.

Як роз'яснено в п. 4.3. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» статтею 285 ГК України, статтею 777 ЦК України, частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди, згідно з законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Отже, вирішуючи такі спори, господарські суди мають з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону. При цьому судам слід також з'ясовувати, чи належним чином орендар виконував зобов'язання за договором.

Судом також мають досліджуватися обставини, пов'язані з наміром власника використовувати для власних потреб майно, стосовно якого виник спір, в тому числі наявність доказів, які однозначно свідчать про відповідний намір.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки предметом спору в даній справі є спонукання укласти відповідача додаткову угоду, в той час, як в даному випадку, законодавством не передбачено можливості в судовому порядку примусити особу здавати певне майно в оренду, оскільки відповідач має намір використовувати спірне приміщення для власних потреб, а не здавати в оренду господарським суб'єктам, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 по справі №910/26473/15 без змін.

Матеріали справи №910/26473/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець