ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 907/601/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лідер", м. Виноградів б/н від 21.07.2015 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2015 р.

у справі № 907/601/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго", с. Оноківці, Ужгородський район

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лідер", м. Виноградів

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, с. Неветленфолу Виноградівського району Закарпатської області

про стягнення 11 852,91 грн.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_4- представник;

від відповідача: ОСОБА_5 представник;

від третьої особи: не зявився;

Права та обовязки представникам сторін відповідно до ст..ст.20, 22 ГПК України розяснено.

За клопотанням позивача від 07.12.2015р. судове засідання проводилось в режимі відеоконференції, в порядку ст. 74-1 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2015 р. у справі № 907/601/15 ( суддя Якимчук Л.М. ) позов задоволено повністю; стягнено з ТОВ "Лідер" на користь ПАТ „Закарпаттяобленерго 11 852,91грн., з яких 4 908,35грн. заборгованість за спожиту активну електроенергію, 4 025,98грн. - за перевищення договірної величини споживання електроенергії, 2724,13грн. інфляційні нарахування та 194,45грн. 3% річних, а також 1 827,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

ТОВ "Лідер" подано апеляційну скаргу б/н від 21.07.2015 р., в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник вважає, що судом не взято до уваги те, що на дату виставлення претензії і подання позову будівля, в якій поставлений лічильник електроенергії, не належить відповідачу. Окрім того скаржник зазначає, що від відповідача акт перевірки показників лічильника ніким не підписано.

ПАТ "Закарпаттяобленерго" у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві..

Представники сторін в судових засіданнях виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги та надали додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судових засіданнях, суд встановив наступне:

між Виноградівським РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго", с. Оноківці, Ужгородський район (постачальник) та ТОВ "Лідер", м. Виноградів (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії від 14 квітня 2008 року №Р06/02-0235, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невідємною частиною (пункт 1) (том І а.с.11-15).

Згідно із п.п.2.3.3 п.2 договору обовязками споживача є, зокрема, оплата постачальнику електричної енергії вартості електричної енергії згідно з умовами додатку 7 „Порядок розрахунків та Додатку 8 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

У свою чергу, правами постачальника є, зокрема, одержання від споживача плати за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності; визначати у порядку, передбаченому розділом 5 договору, величини споживання електричної енергії та потужності.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 жовтня поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

Відповідно до п. п.2.3.2 договору, що кореспондується з абз. 22 п.10.2. ПКЕЕ споживач зобовязується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки.

Згідно із п.п.4.2.2 договору, що кореспондується з абз. 7 п.8.1 ПКЕЕ та ст. 26 Закону України „Про електроенергетику за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно з вимогами розділу 5 договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що станом на 01.10.2012р. ТОВ „Лідер не було подано відомостей про розмір очікуваного споживання електричної енергії з помісячним розподілом на 2013 рік, а також станом на 01.10.2013 року не було подано відомостей про розмір очікуваного споживання електричної енергії з помісячним розподілом на 2014 рік.

У звязку із зазначеним, позивачем було встановлено обсяги споживання електричної енергії на 2013 та 2014 роки ТОВ „Лідер на рівні обсягів фактичного споживання відповідних періодів поточного року, що минули, тобто 2012 року та 2013 року.

Оскільки, фактичне споживання ТОВ „Лідер за розрахунковий період серпня 2012 року склало 0 кВт/год (договірна величина вересня 2012 року 0 кВт. год), а фактичне споживання за розрахунковий період серпня 2013 року склало 3 848 кВт/год (договірна величина серпня 2013 року 0 кВт. год.), то ТОВ „Лідер було перевищено договірну величину споживання електричної енергії на 3 848 кВт/год.

У звязку із цим, позивачем було виписано рахунок за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 3 838,08 грн.

Надалі, оскільки фактичне споживання ТОВ „Лідер за розрахунковий період січня 2013 року склало 0 кВт (договірна величина січня 2013 року 0 кВт. год.), а фактичне споживання за розрахунковий період січня 2014 року склало 182 кВт/год (договірна величина січня 2014 року 0 кВт/год), то ТОВ „Лідер було перевищено договірну величину споживання електричної енергії на 182 кВт/год.

У звязку з цим, позивачем було виписано рахунок за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 187,90 грн.

За змістом п. 7 Додатку 7 до договору від 14.04.2008 року „Про порядок розрахунків та п. 6.11 ПКЕЕ споживач зобовязаний провести оплату виставлених йому рахунків протягом 5 операційних банківських днів, рахуючи від дати отримання рахунку (том І а.с.18-19). Відповідачем (споживачем) зобовязання щодо оплати виставлених рахунків не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що за листопад 2008 року та за період з серпня 2013 року по січень 2014 року у відповідача утворився борг у сумі 4 908,35 грн. за спожиту активну електроенергію та 4 025,98 грн. за перевищення договірної величини споживання електроенергії, чим порушено вимоги пункту 10.2 ПКЕЕ, в зв»язку із чим позивачем надіслано відповідачу рахунки, зокрема, за спожиту активну електроенергію та рахунок на оплату двократної вартості різниці між фактично спожитою електроенергією і договірною величиною на загальну суму 8 934,33грн. (квитанція поштового відділення про надіслання рекомендованого листа від 16.01.2014 №6276 (том І а.с.32-36, 44)).

Окрім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем, у підтвердження наявності зазначеної заборгованості у відповідача надано до матеріалів справи копії завдання на відключення від 28.10.2008р. та 25.09.2013р. №564, акти контрольного огляду засобу обліку від 29.03.2013р. №121/2013 та від 10.07.2013р. №214/2013 (том І а.с.51-54).

З вищенаведених доказів вбачається, що рахунки за спожиту активну електроенергію та на оплату двократної вартості різниці між фактично спожитою електроенергією і договірною величиною позивачем виставлені за адресою, на якій знаходиться об»єкт «заготівельний цех» по вул. Фогодо, 51, с.Неветленфолу і якому присвоєно номер 69 на початку 2001 року.

Вищенаведене стало підставою для звернення ПАТ «Закарпаттяобленерго» з позовом до господарського суду.про стягнення з відповідача 4 908,35грн. за спожиту електричну енергію, 4 025,98грн. за перевищення договірної величини споживання електроенергії, 194,45грн. 3% річних та 2 724,13грн. інфляційних нарахувань.

Правовідносини, що виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до ст. 26 Закону України „Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобовязаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії та несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією.

Згідно із положеннями п. 1.6, 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України №28 від 31.07.1996р., договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України господарське зобовязання (зобовязання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно із п. 4.2 ПКЕЕ відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором. У разі відхилення від обсягів фактичного споживання за минулий рік на 15 % обсяги очікуваного споживання електричної енергії обґрунтовуються споживачем за даними запланованої до використання потужності та режиму роботи електроустановок відповідно до умов договору. У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Відповідно до п.п.10.2.2 ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як зазначалось вище, згідно із п.п.4.2.2 договору, що кореспондується з абз. 7 п.8.1 ПКЕЕ та ст. 26 Закону України „Про електроенергетику за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно з вимогами розділу 5 договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що зобовязання позивача (постачальника) щодо виконання договору виконані в повному обсязі. Проте, всупереч існуючим зобов'язанням за договором, відповідач не виконував належним чином умови договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Сума основного боргу за спожиту активну електроенергію в розмірі 4 908,35 грн. та 4 025,98 грн. за перевищення договірної величини споживання електроенергії підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наведених норм та встановлених доказів.

Судова колегія не приймає до уваги твердження скаржника про те, що ще з 2003 року виробництво (заготівельний цех) перенесено з с. Неветленфолу у м. Виноградів і з того часу електроенергія ним не споживалася по об»єкту «заготівельний цех», що розташований за адресою: вул. Фогодо, 51, с.Неветленфолу Виноградівського району з огляду на наступне. Договором на постачання електроенергії №Р06/02-0235. укладеним між сторонами у спорі 14.04.2008р., зокрема, пунктом 2.5 даного договору встановлено, що у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації, (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження у будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобовязаний повідомити постачальника за 20 діб до дня зміни займаного приміщення і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни платника приміщення включно, а постачальник зобовязаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення. Також, згідно із п. 2.6 договору сторони зобовязуються письмово повідомляти про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно-правової форми, банківських реквізитів тощо) не пізніше ніж через 10 днів після настання таких змін.

Відповідно до п.6.18 ПКЕЕ у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

З матеріалів справи вбачається, що керівник ТОВ «Лідер» у 2008 році звертався у Виноградівський РЕМ з письмовою заявою щодо переукладення вищезазначеного договору про постачання електричної енергії на об»єкт «заготівельний цех», що знаходиться за адресою вул. Фогодо, №51, с.Неветленфолу Виноградівського району, в якій не зазначив про зміну нумерації будівлі зазначеного об»єкта (заява б/н від 10.04.2008р. знаходиться в матеріалах справи).

ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району Закарпатської області №02-66/3/9 від 02.11.2015р. підтверджується, що нумерація житлових будинків в с.Неветленфолу мінялась на початку 2001 року.. Зокрема дворогосподарству, яке мало адресу: вул. Фогодо, №51, с Неветленфолу (в минулому с.Дяково) де знаходиться «заготівельний цех» присвоєно адресу: вул. Фогодо, 69, с Неветленфолу (в минулому с.Дяково) та земельній ділянці в с. с.Неветленфолу по вул. Фогодо, 51 (зараз вільна від забудови) разом із розміщеним на ній житловим будинком присвоєно адресу: вул. Фогодо, 33, с Неветленфолу (в минулому с.Дяково) і власником зазначеної земельної ділянки із розміщеним на ній житловим будинком згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна є ОСОБА_3 (копія листа №02-66/3/9 від 02.11.2015р. та Інформаційна довідка знаходяться в матеріалах справи)

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про не користування відповідачем зазначеним приміщенням «заготівельного цеху», а також доказів письмового повідомлення позивача про зміну місцезнаходження скаржника.

Також, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції та вимогу суду позивачем 28.10.2015 року проведено обстеження електроустановки на об»єкті «заготівельний цех»ТОВ «Лідер», за результатами якого складено акт-обстеження та проведено фото фіксацію електроустановки на об»єкті «заготівельний цех»ТОВ «Лідер», який станом на час слухання справи в суді апеляційної інстанції знаходиться за адресою: вул. Фогодо, 69 (колишній №51), с.Неветленфолу Виноградівського району (акт-обстеження електроустановки на об»єкті ТОВ «Лідер» (заготівельний цех) від 28.10.2015р. знаходиться в матеріалах справи).

Щодо стягнення з відповідача суми 2 724,13грн. інфляційних та 194,25 грн. 3% річних нарахованих за період лютий 2014 року - травень 2015 року судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 договору з порушенням термінів, визначених відповідним додатком (Додатком 7 „Порядок розрахунків), споживач сплачує позичальнику пеню у розмірі 0,05 за кожний день прострочення платежу , враховуючий день фактичної оплати, а також 3 % річних за користування коштами постачальника та відсоток встановленого індексу інфляції за весь час прострочення заборгованості, при цьому обмеження або припинення електропостачання споживача не припиняє вищевказані нарахування боргу, що виник за використану електроенергію до моменту повного відключення споживача постачальником.

З огляду на викладене судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 724,13 грн. інфляційних за період лютий 2014 року - травень 2015 року та 194,45 грн. 3% річних за аналогічний період.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Скаржником не подано суду достатніх та допустимих доказів, які б спростовували підставність заявлених позовних вимог.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем подано заяву №114-25/7817 від 09.11.2015р., в якій просить вирішити питання про відшкодування судових витрат у розмірі 2 309,86грн., пов»язаних з розглядом даної справи у Львівському апеляційному господарському суді.

Щодо зазначеної заяви судова колегія зазначає наступне.

Згідно ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч.5 ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз`яснено в п.1 постанові Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов`язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов`язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Відповідно до ст.121 Кодексу законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Судом апеляційної інстанції визнавалась обов`язковою явка повноважного представника позивача, а в засідання з`являлась представник ОСОБА_4

Судовою колегією досліджено поданий із заявою розрахунок суми судових витрат, накази про службові відрядження, посвідчення про службові відрядження, видаткові касові ордери, заявки на видачу автомобіля, подорожні листи, наказ №355 від 17.12.2014р. про затвердження норм витрат паливно-мастильних матеріалів, додаткову угоду до договорів про закупівлю, платіжні доручення з призначенням платежу «за бензин...» та встановлено, що витрати по проїзду, витрати на відрядження становили 2 309,86грн.

Враховуючи норми статті 49 ГПК України, а також зважаючи на те, що позов у даній справі задоволено у повному обсязі, а явка представника позивача визнавалась обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за розгляду апеляційної скарги слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2015 р. у справі № 907/601/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лідер" (90300, м. Виноградів, вул. Меденція, 4, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Закарпаттяобленерго (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57, ) суму 2 309,86грн. судових витрат, пов»язаних з розглядом справи у Львівському апеляційному господарському суді.

Місцевому господарському суду видати наказ.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.01.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Матущак О.І.

суддя Орищин Г.В.