ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.01.16р. Справа № 904/9716/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк", м. Дніпропетровськ,

до Приватного підприємства Агрофірма "Деметра", с. Пролетарське Магдалинівського району Дніпропетровської області

про спонукання до виконання мирової угоди

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства Агрофірма "Деметра" (далі - відповідач) з вимогою про спонукання до виконання мирової угоди від 03.12.2008, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 38/107-08 шляхом стягнення простроченої заборгованості у сумі 491558,34 грн, простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 128813,58 грн та судових витрат у сумі 20114,45 грн.

Позивач участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, але 20.01.2015 надав заяву, у якій просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів та відкласти розгляд справи на іншу дату через хворобу його представника.

Розглянувши заяву позивача, суд відхиляє її з огляду на наступне.

Статтею 69 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Аналогічна правова позиція викладена у п.3.8. постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якою роз'яснено, що продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцяти днів.

Ухвалою суду від 08.12.2015 розгляд справи вже було продовжено на 15 днів до 20.01.2016 включно.

Отже, керуючись ст.69 ГПК України суд відхиляє заявлені позивачем обидва клопотання, викладені у заяві, про продовження строку розгляду справи на 15 днів та про відкладення розгляду справи, оскільки можливий строк для розгляду цієї справи закінчився.

Крім того, 20.01.2016 та 21.01.2016 позивач до суду надав клопотання та доповнення до нього, у якому просить суд зупинити розгляд справи та надіслати запит до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області щодо результатів розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1, як директора ПП Агрофірми "Диметра".

Таке клопотання також відхиляється судом, оскільки витребування доказів чи направлення запиту до іншого суду не потребує зупинення справи. Стаття 38 ГПК України передбачає, що сторона або прокурор у разі неможливості надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів, проте в матеріалах справи не міститься доказів того, що позивач самостійно звертався до районного суду за отриманням результатів розгляду кримінальної справи та того, що він не в змозі їх надати. До того ж строк розгляду справи, передбачений ст. 69 ГПК України, вже вичерпано повністю та потребує розгляду в цьому судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідач відзив на позов не надав, участь свого повноважного представника також не забезпечив у судовому засіданні, про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками про їх отримання.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що всі ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2008 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 38/107-08 було затверджено мирову угоду між АТ "Ощадбанк" (позивач) та ПП агрофірмою "Деметра" (відповідач), за умовами якої 03.12.2008 відповідач зобов'язався погасити перед позивачем заборгованість у сумі 1353185,02 грн в строк до 01.11.2014, згідно узгодженого графіка.

Станом на 30.09.2015 заборгованість відповідача становить в загальній сумі 640486,37 грн, з якої: прострочена заборгованість складає 491558,34 грн, прострочена заборгованість по відсоткам - 128813,58 грн та судові витрати - 20114,45 грн.

В порушення умов морової угоди відповідач не виконав свої зобов'язання в повному обсязі, що і стало причиною звернення позивача з цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

У судовому засідання, призначеному на 08.12.2015, представником позивача було усно повідомлено суд про те, що відповідачем частково сплачено заборгованість та між сторонами ведуться перемовини щодо мирного врегулювання спору, цей факт підтверджується протоколом судового засідання.

З огляду на що ухвалами суду від 08.12.2015 та 12.01.2016 було витребувано у позивача документальні докази на підтвердження часткового погашення боргу позивачем та залишку заборгованості.

Позивач витребуваних документів не надав та у судове засідання не забезпечив участі у судовому засіданні, обмежившись наданням заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, проте доказів цього не надав.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Зокрема, ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, чого позивачем зроблено не було.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, але сторонами вимоги ухвал суду були проігноровані.

У пункті 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Однак, розглянути справу за наявними в ній матеріалами у суду немає можливості, оскільки вимоги викладені в ухвалах суду позивач не виконав, документи витребуванні судом не надав. Справа розглядалась судом неодноразово. Бездіяльність позивача у справі та невиконання ним вимог суду, призвело до неможливості оперативного розгляду судом цієї справи, до штучного затягування судового процесу та закінчення строків її розгляду.

Матеріали справи свідчать про те, що після укладання мирової угоди відповідачем здійснено часткове погашення боргу.

В судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача усно повідомив, що відповідачем здійснено часткове погашення боргу після початку розгляду справи, але документи про це не надані, що виключає можливість визначити розмір боргу на цей час і прийняти законне, обгрунтоване рішення зі справи.

Згідно п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до абзацу першого п.п.4.8. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

В п.4.9. цієї ж постанови зазначено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (ст.81 Господарського процесуального кодексу України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування п.5 ч.1 цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вказані обставини перешкоджають повному та об'єктивному розгляду справи по суті, у зв'язку з чим слід залишити позов без розгляду.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч.4 ст.81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Вирішуючи питання стосовно судових витрат, господарський суд враховує наступне.

За змістом п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 (з наступними змінами) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишення позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)).

В п.п.4.12. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також зазначено, що у вирішенні питань розподілу судових витрат необхідно мати на увазі, що за змістом пункту 4 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" залишення позову без розгляду тягне за собою повернення сплачених сум судового збору за клопотанням особи, яка їх сплатила (за винятком випадку, коли позов залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою представника позивача на виклик у засідання господарського суду або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), якщо такі дії перешкоджали вирішенню спору).

Згідно ч.2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України про залишення заяви без розгляду виноситься ухвала, в якій можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також про стягнення штрафів, передбачених у п.п.4 і 5 ч.2 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір у сумі 9607,30 грн, за платіжним дорученням № 103179813 від 07.10.2015, покладається на позивача та не підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 49, п. 5 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк" до приватного підприємства Агрофірма "Деметра" про спонукання до виконання мирової угоди залишити без розгляду.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_2