Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" січня 2016 р. Справа № 906/1702/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від ТОВ "Агрозахист Донбас": ОСОБА_1 дов. б/н від 03.02.2015

від ТОВ "Шереметьєв-Агро": ОСОБА_2 - дов. б/н від 22.12.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-агро"

про стягнення 1758973,03грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"

про визнання недійсним договору поставки №1680 від 30.03.2015

У судовому засіданні 24.12.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 11.01.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулося з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-агро" заборгованості в сумі 1758973,03грн, з яких: 1252642,47грн - основної заборгованості, 71237,89грн - 20% річних, 250528,49грн - штрафу, 184564,18грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору поставки №1680 від 30.03.2015 та відповідних додатків до нього.

24.12.2015 через канцелярію до суду надійшла зустрічна позовна заява вх.№1781/15 Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" про визнання недійсним договору поставки №1680 від 30.03.2015 (а.с. 77-78).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач (за зустрічним позовом) посилається на відсутність повноважень у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" на підписання договору поставки №1680 від 30.03.2015.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 24.12.2015 зустрічну позовну заяву вх.№1781/15 від 24.12.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" про визнання недійсним договору поставки №1680 від 30.03.2015 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №906/1702/15 (а.с. 103).

Представник позивача (за первісним позовом) у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти зустрічних позовних вимог заперечував. Зауважив, що за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 11.01.2016 вбачається, що станом на 30.03.2015 жодних обмежень щодо повноважень керівника не має. Посилаючись на п.11.5. договору поставки №1680 від 30.03.2015, зазначив, що при підписанні даного договору покупець гарантував, що укладення договору в директора наявні всі належні повноваження та дозволи інших органів його управління, а також підтвердив, що не існує жодних обставин, у зв'язку з якими цей договір може бути визнаний недійсним чи бути невиконаним.

Представник відповідача (за первісним позовом) у засіданні суду проти первісних позовних вимог заперечував. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Зокрема, пояснив, що п.п.15) п.11.5. ст.11 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" передбачено, що виконавчий орган за дорученням Загальних зборів підписує договори (контракти) на суму, яка відповідає його компетенції. При цьому, додав, що протоколом №1/01 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" встановлено, що директор товариства вчиняє правочини про придбання товариством товарів, робіт, послуг на суму, що не перевищує 50000,00грн, а на вчинення такого роду правочинів на суму, яка становить більше 50000,00грн, вимагається згода Загальних зборів учасників товариства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (постачальник, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" (покупець, відповідач за первісним позовом) укладено договір поставки №1680 від 30.03.2015 (далі - договір) (а.с. 17-20), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець - прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За даним Договором постачається виключно оригінальна продукція виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або рахунками-фактурами, що є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1. договору).

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках у національній валюті та визначається залежно від виду товару (п.2.2. Договору).

Згідно п.2.3. Договору загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або рахунків-фактур, що зазначені в п.2.1. та які які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору (п.3.1. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору поставка продукції здійснюється на умовах, визначених у Додатках до цього Договору.

На виконання умов Договору поставки №1680 від 30.03.2015 та додатків до нього позивач (за первісним позовом) поставив відповідачу (за первісним позовом) товар, зокрема, за наступними документами:

- за Додатком №2 від 05.05.2015 (а.с. 22) - на суму 1341522,00грн, що підтверджується видатковою накладною №4851 від 20.05.2015 (а.с. 28), на підставі довіреності №74 від 18.05.2015 (а.с. 34);

- за Додатком №3 від 25.05.2015 (а.с. 23) - на суму 29573,28грн, що підтверджується видатковою накладною №10036 від 26.05.2015 (а.с. 29), на підставі довіреності №77 від 26.05.2015 (а.с. 35);

- за Додатком №4 від 29.05.2015 (а.с. 24) - на суму 880483,92грн, що підтверджується видатковою накладною №10768 від 05.06.2015 (а.с. 30), на підставі довіреності №89 від 02.06.2015 (а.с. 36);

- за Додатком №5 від 03.06.2015 (а.с. 25) - на суму 120211,20грн, що підтверджується видатковою накладною №11107 від 09.06.2015 (а.с. 31), на підставі довіреності №88 від 09.06.2015 (а.с. 37).

Таким чином, позивачем (за первісним позовом) свої зобов'язання за Договором поставки №1680 від 30.03.2015 та згідно додатків №2 від 05.05.2015, №3 від 25.05.2015, №4 від 29.05.2015, №5 від 03.06.2015 виконано належним чином на загальну суму 2371790,40грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №1680 від 30.03.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідними Додатками до договору поставки №1680 від 30.03.2015 сторони передбачили строки і порядок здійснення розрахунків за поставлений товар, а саме:

- товар згідно Додатку №2 від 05.05.2015 повинен мав бути оплаченим наступним чином: 100% вартості товару покупець сплачує постачальнику до 22.05.2015. При цьому, покупцем вартість товару згідно даного додатку сплачено частково, в розмірі 843200,00грн, про що свідчить виписка з рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" (а.с. 54-63);

- товар згідно Додатку №3 від 25.05.2015 повинен мав бути оплаченим наступним чином: 100% вартості товару покупець сплачує постачальнику до 26.05.2015. Покупцем вартість товару за даним додатком сплачено частково, на суму 9573,28грн, про що свідчить виписка з рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" (а.с. 54-63);

- товар згідно Додатку №4 від 29.05.2015 повинен мав бути оплаченим наступним чином: 264145,18грн, які покупець сплачує постачальнику до 04.06.2015, та 616338,74грн, які покупець сплачує постачальнику до 15.10.2015. При цьому, покупцем вартість товару за даним додатком сплачено частково, в сумі 110000,00грн, про що свідчить виписка з рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" (а.с. 54-63). Крім того, за даним додатком було повернуто товару на суму 112332,42грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця №102 від 04.08.2015 (а.с. 39).

- товар згідно Додатку №5 від 03.06.2015 повинен мав бути оплаченим наступним чином: 45079,20грн які покупець сплачує постачальнику до 10.06.2015, та 105184,80грн, які покупець сплачує постачальнику до 15.10.2015. Покупцем вартість товару за даним додатком сплачено частково, в розмірі 20000,00грн, про що свідчить виписка з рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" (а.с. 54-63). Окрім того, за даним додатком було повернуто товару на суму 24042,24грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця №103 від 04.08.2015 (а.с. 40).

Варто зазначити, що згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, як встановлено судом вище та підтверджується матеріалами справи, відповідач (за первісним позовом) взяті на себе Договором поставки №1680 від 30.03.2015 та відповідними Додатками до нього зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлену позивачем (за первісним позовом) продукцію виконав лише частково, на суму 982773,28грн. Крім того, покупцем було повернуто постачальнику товар на загальну суму 136374,66грн.

Таким чином, станом на день звернення з первісною позовною заявою до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" існувала заборгованість у сумі 1252642,47грн (2371790,40грн - (982773,28грн + 136374,66грн). Тому, суд задовольняє первісний позов у цій частині.

Також, позивач (за первісним позовом) просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) 71237,89грн - 20% річних, 250528,49грн - штрафу, 184564,18грн - пені.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно п.7.1.1. договору поставки №1680 від 30.03.2015 покупець, зокрема, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Також, у разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 20% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п.7.7. Договору).

Крім того, п.7.8. Договору передбачено, що в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим Додатком, більше, ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Перевіривши розрахунки позивача сум пені, 20% річних та штрафу, суд вважає їх правильними і такими, що здійснені згідно вимог чинного законодавства, а тому задовольняє первісні позовні вимоги і в частині стягнення 71237,89грн - 20% річних, 250528,49грн - штрафу, 184564,18грн - пені.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач (за первісним позовом) первісні позовні вимоги щодо предмету і підстав не спростував, суму основного боргу визнав, про що, зокрема, свідчить підписаний повноважними представниками та скріплений печатками сторін акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 117).

Судові витрати за первісним позовом відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача (за первісним позовом), оскільки він спонукав позивача (за первісним позовом) звернутися з позовом до суду.

Окрім того, оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, враховуючи наступне.

Дійсно, Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" (позивач за зустрічним позовом) (а.с.118-134), а саме - п.п.14) п.11.5. ст.11 визначено, що до компетенції виконавчого органу, яким є директор, належить укладання (підписання) договорів (контрактів) від імені Товариства, здійснення інших правочинів.

Підпунктом 15) пункту 11.5. статті 11 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" передбачено, що виконавчий орган за дорученням Загальних зборів підписує договори (контракти) на суму, яка відповідає його компетенції, а також інші документи, необхідні для реалізації прийнятих ними рішень.

Також, у матеріалах справи знаходиться протокол №1/01 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" (а.с. 135), яким встановлено, що директор товариства вчиняє правочини про придбання товариством товарів, робіт, послуг на суму, що не перевищує 50000,00грн.

Водночас, ним визначено, що правочини, що вимагають надання згоди Загальними зборами товариства та інші правочини, які вчиняються на суми, які перевищують, зокрема, 50000,00грн, вчиняються директором товариства виключно після надання згоди Загальними зборами товариства на вчинення таких правочинів.

Проте, варто зазначити, що згідно п.11.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" директор, який є одноосібним виконавчим органом товариства, призначається (обирається) Загальними зборами.

Директор діє без довіреності від імені товариства (п.11.4. Статуту).

Тобто, за змістом Статуту позивача (за зустрічним позовом) директор здійснює представництво товариства на підставі самого Статуту та відповідних рішень вищого органу товариства Загальних зборів.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Тобто, суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно до наданих йому повноважень. Саме тому правочин, вчинений представником, породжує права і обов'язки для сторони, яку представляють, якщо він здійснений представником в межах повноважень.

При цьому, ч.1ст.241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі н а с т у п н о г о с х в а л е н н я п р а в о ч и н у цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Схвалення правочину можливе у різних формах. По-перше, якщо особа, яку представляють, прямо заявила про це. Для уникнення можливих проблем з метою захисту інтересів представника і третьої особи - сторони правочину бажано оформляти заяву письмово. По-друге, шляхом к о н к л ю д е н т н и х д і й, які свідчать про прийняття до виконання правочину (виплата контрагенту грошової суми, прийняття або передання майна тощо).

Як свідчать матеріали справи, зокрема, виписка з рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" (а.с. 54-63), Товариство з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" схвалило дії директора товариства щодо укладення спірного договору та його відповідних додатків шляхом здійснення періодичних оплат на їх виконання.

Крім того, як вбачається з п.11.5. оспорюваного договору, зазначив, що при підписанні даного договору покупець гарантував, що укладення договору в директора наявні всі належні повноваження та дозволи інших органів його управління, а також підтвердив, що не існує жодних обставин, у зв'язку з якими цей договір може бути визнаний недійсним чи бути невиконаним.

Також, як свідчить, зокрема, і витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 11.01.2016 (а.с. 136-139) станом на 30.03.2015 жодних обмежень щодо повноважень керівника ТОВ "Шереметьєв-Агро" не було.

Слід зауважити, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ч.2 ст.241 ЦК України).

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами, та спростовуються матеріалами справи, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати за зустрічним позовом відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача (за зустрічним позовом).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-Агро" (12255, Житомирська обл., Радомишльський район, с.Леніне, вул. Гагаріна, буд.48; ідентифікаційний код 39325096) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 4 В; ідентифікаційний код 30048570):

- 1252642,47грн - боргу,

- 71237,89грн - 20%річних;

- 250528,49грн - штрафу;

- 184564,18грн - пені,

- 26384,60грн - судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.01.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу