ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 922/5336/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 25.11.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2 за довіреності б/н від 18.08.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" (вх.№ 5070Х/З) на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/5336/15

за позовом ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство", м. Запоріжжя

до ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 р. ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" суму штрафних санкцій за порушення боржником умов договору поставки №19/05-12/ОВ від 07.05.2012р., яка була визначена рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014 р. по справі № 922/3711/14, що складає 43445,93 грн.

В обгрунтування позову посилається на неналежне виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поруки № 467 від 02.10.2014 р., відповідно до умов якого він поручився перед позивачем за виконання боржником - ПАТ "Хлібзавод Салтівський" зобов`язань за договором поставки №19/05-12/ОВ від 07.05.2012р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. (суддя Чистякова І.О.) в позові відмовлено повністю.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Так, в обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково зроблено посилання на припинення зобов'язання за договором поруки в зв'язку із спливом шестимісячного строку з моменту настання строку зобов'язань за договором поставки № 19/05-12/ОВ, оскільки саме відповідачем як поручителем на виконання договору поруки, повністю визнано борг, що сплачувався ними до 15.06.2015 року. Так, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не взято до уваги положення ст. 264 ЦК України, відповідно до якою, на думку позивача, дія договору поруки № 467 від 02.10.2014 року припиняється через шість місяців з моменту останнього платежу за договором, а саме 15.12.2015 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 30.11.2015 р.

Відповідач 24.11.2015 р. надав за вх. № 15839 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.12.2015 р.

Позивачем в обгрунтування вимог, викладених в апеляційній сказі, надано 14.12.2015 р. за вх. № 16862 додаткові пояснення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 11.01.2015 р.

29.12.2015 р. відповідачем на вх. № 17502 надано правове обгрунтування та додаткові пояснення до відзиву.

11.01.2016 р. за вх. № 127 позивачем надані пояснення в обгрунтування своїх вимог.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/5336/15 підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі № 922/3711/14 стягнуто з ПрАТ "Хлібзавод "Салтівський" на користь ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" 109000,00 грн. основного боргу, 12540,53 грн. пені, 20040,00 грн. інфляційних втрат, 6739,00 грн. - 3% річних та 4126,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Тавким чином, зазначеним судовим рішенням була задоволена вимога про стягнення з боржника грошової суми в розмірі 43 445, 93 грн., які позивач стягує з поручителя у даному спорі.

18.11.2014р. на виконання вищевказаного рішення господарського суду Харківської області було видано відповідний наказ.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі № 922/3711/14 встановлено, що боржник, ПрАТ "Хлібзавод "Салтівський" мало розрахуватися з позивачем за поставлений товар згідно з видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. в строк до 27.05.2014 р. та з видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р. в строк до 31.05.2014 р. ПрАТ "Хлібзавод "Салтівський" в порушення умов договору, на протязі 30 календарних днів з дат поставки товару не здійснило повної оплати за товар, а тому його визнано судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" згідно специфікацій № 18 від 26.04.2013 р. та № 19 від 30.04.2014 р. за договором поставки № 19/05-12/ОВ від 07.05.2012 року товару.

Як свідчать матеріали справи, 02.10.2014 року між ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (поручитель), ПрАТ "Хлібзавод Салтівський" (боржник) та ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" (кредитор) був укладений договір поруки №467. (Договір).

Відповідно до п.1.1. договору, у відповідності до цього договору поручитель (відповідач) поручається перед кредитором (позивач) за виконання обов'язків боржником за договором, передбаченим ст. 2 цього договору (надалі іменується "основний договір"), щодо оплати в повному обсязі основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, штрафних санкцій тощо.

Згідно п.3.2. договору, поручитель зобов'язується виконати своє зобов'язання за цим договором за умови пред'явлення вимоги кредитором чи повідомлення боржником у строк один тиждень шляхом перерахування суми основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, штрафних санкцій тощо на розрахунковий рахунок Кредитора, зазначений у цьому договорі.

Відповідно до п.4.1., п.4.2. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Цей договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

З моменту підписання договору поруки відповідач добровільно погасив суму заборгованості в розмірі 137 000, 00 грн.

18.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про виконання залишкової суми боргу на суму 43 445, 93 грн.

Жодних доказів вручення зазначеної претензії відповідачу позивач суду не надав.

Так, матеріали даної справи не містять інформації ані щодо реквізитів поштового відправлення зазначеної претензії, ані поштових документів, що оформлюються при врученні поштового відправлення (зворотного поштового відправлення, тощо).

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому вимогою, дата вручення якої доведена у встановленому законом порядку, є позовна заява, подана 10.09.2015 р. (а.с. 44).

Вимогою позову є стягнення з поручителя - ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" штрафних санкцій в сумі 43445,93 грн. за договором поставки № 19/05-12/ОВ від 07.05.2012 р., розмір яких визначено рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі №922/3711/14.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки із спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного суду України від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-170цс13, від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-6цс14.

Як вбачається з умов договору поруки, цей Договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п.4.2. договору).

Частиною 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати.

Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, посилання на в договорі поруки на положення ст. 559 ЦК України не визначенням строку дії договору.

Тому, відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука за вищезазначеним договором припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено вище, основне зобов'язання ПрАТ "Хлібзавод "Салтівський" мало виконати за поставлений товар згідно видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. в строк до 27.05.2014 р. та видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р. в строк до 31.05.2014 р.

За таких обставин, та приймаючи до уваги те, що вимоги до поручителя (відповідача) заявлені позивачем більш ніж через шість місяців (10 вересня 2015 р. - дата подання позову до суду згідно поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява) після настання строку виконання зобов`язання, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинила свою дію в частині виконання зобов`язання по сплаті позивачу коштів за поставлений товар згідно видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. та видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р.

Посилання позивача на те, що часткові оплати відповідачем суми заборгованості, які тривали до червня 2015 р., свідчать про продовження строку дії поруки, не ґрунтуються на законі.

Так, як зазначалося вище, строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені.

Тому, враховуючи, що преклюзивний строк сплив на дату подання позову, зобовязання поруки є припиненим.

В цій частині колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що навіть якщо припустити, що претензія від 18.06.2015 р. була вручена відповідачу, передбачений ст. 559 ЦК України преклюзивний строк витік навіть на дату відправлення зазначеної претензії.

Оцінюючи заперечення позивача, які полягають у тому, що сплата штрафних санкцій є окремим зобовязанням, строк виконання якого наступає пізніше, аніж строк сплати основного боргу, колегія суддів зазначає таке.

Заявлена позивачем до стягнення сума штрафних санкцій в розмірі 43 445,93 грн. зазначена в рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі № 922/3711/14, яке було оскаржено в апеляційному порядку та залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 р.

Оскільки рішення суду не встановлює нових правовідносин, а констатує вже існуючи правовідносини, колегія суддів приймає як безспірний висновок суду у справі №922/3711/14 про те, що обовязок сплати вже настав на час винесення рішення у господарській справі №922/3711/14.

Окрім того, не відповідає закону і твердження позивача про те, що зобовязання за сплати штрафних санкцій не є «основним зобовязанням» в контексті ст. 559 ЦК України.

Так, у п. 1.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" зазначено, що правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на законі, в силу чого підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/5336/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/5336/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.