КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа№ 910/16059/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): не з'явився;

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Поклад А.О. (довіреність № 8 від 04.01.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року

у справі № 910/16059/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ

про визнання зобов'язання припиненим

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури", м. Київ

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання боргового зобов'язання, яке виникло згідно кредитного договору № 61173-44.3 від 10.07.2013 року, припиненим на загальну суму 231 511, 05 євро, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, згідно ст. 606 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року порушено провадження у даній справі.

13.07.2015 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" звернулося до господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" про стягнення заборгованості у розмірі 237 841, 42 євро, що у гривневому еквіваленті станом на 08.07.2015 р. згідно курсу НБУ складає 5 641 762, 00 грн., у тому числі: 226 709, 16 євро - основна заборгованість за кредитом, 7 405, 83 євро - нарахування процентів, 2 016, 93 євро - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 467, 36 євро - пеня за несвоєчасне повернення відсотків кредиту, 233,68 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків, 1 008, 46 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі № 910/16059/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/16059/15 у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" відмовлено. Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задоволено частково. Суд вирішив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 226 709 євро 16 євроцентів - заборгованості, 7 405 євро 00 євроцентів - заборгованості за відсотками, 233 євро 68 євроцентів - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків та 1 0048 євро 46 євроцентів - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" до Державного бюджету України судовий збір у сумі 73 080 грн. 00 коп. У задоволенні решти зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 року за ініціативою суду виправлено описку у рішенні господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі № 910/16059/15; у пункті 3 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/16059/15 у зазначенні суми стягнення 30 % річних за несвоєчасне повернення тілу кредиту, замість: " 1 0048 (одну тисячу сорок вісім) євро 46 євроцентів", слід читати: " 1 008 (одну тисячу вісім) євро 46 євроцентів".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Завод Гідроарматури" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року про прийняття зустрічної позовної заяви, що не підлягає оскарженню окремо від рішення та скасувати рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/16059/15 від 31.08.2015 року в частині первісного та зустрічного позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 23.09.2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Синиця О.Ф. (головуючий), судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року у справі №910/16059/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Синиця О.Ф. (доповідач), судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 28.10.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року розгляд справи відкладено на 16.12.2015 року.

16.12.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Синиці О.Ф. на лікарняному, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" передано на розгляд головуючому судді Агриковій О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року прийнято справу № 910/16059/15 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 20.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 20.01.2016 року, з'явився представник відповідача за первісним позовом, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, заперечував щодо задовлення апеляційної скарги.

Представник позивача за первісним позовом не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача за первісним позовом не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача за первісним позовом.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач за первісним позовом був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивач за первісним позовом.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі за текстом - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" (далі за текстом - позичальник) було укладено кредитний договір №61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 30-37), у відповідності до п.1.1. якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінії та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених даним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі, кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

1.1.1 Ліміт кредитної лінії - 700 000, 00 євро;

1.1.2. Кінцевий термін повернення кредиту - 09 липня 2015 року;

1.1.3. Ціль використання кредиту - поповнення оборотних коштів;

1.1.4. Тип процентної ставки кредиту - фіксована;

1.1.5. Процентна ставка за користування кредитом - 11, 0 % річних.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту позичальник може отримати не пізніше 08 липня 2015 року.

Згідно з п. 2.1. договору, для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкриває позичальнику позичковий рахунок - № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк "Київська Русь", код Банку (МФО) 319092.

У відповідності до п. 4.1. договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів зі свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка (додаток № 1 від 09 липня 2013 року).

Остаточне повернення кредиту (заборгованість за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 договору.

Пунктом 4.3 договору визначено, що у випадку порушення позичальником встановлених п.п. 4.1., 4.2. договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого кредиту, зазначену в п. 1.1.2. договору.

Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.5 договору, нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

Згідно п. 4.6. договору, сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк "Київська Русь", виходячи із фактичної заборгованості за кредитом.

Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту.

У випадку порушення позичальником встановлених даним пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених у строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Умовами п. 6.1.3. передбачено, що позичальник зобов'язаний своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди банку в порядку передбаченому договором.

Відповідно до п. 8.1. договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними та/або винагороди банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня сплачується у національній валюті України. Сума пені розраховується за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим Національним банком України на дату сплати.

Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до моменту повного виконання сторонам зобов'язань за договором (п. 10.1 договору).

Надалі між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до Кредитного договору №61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 року.

Зокрема, 07.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 року (а.с. 39-46), відповідно до умов якого сторони дійшли згоди внести зміни в розділи 1-10 договору та викласти їх в наступній редакції:

1.1 Банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінії та зобов'язується надавати кредитній кошти у розмірі та на умовах, визначених даним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі, кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

1.1.1 Ліміт кредитної лінії - 700 000, 00 євро;

1.1.2. Кінцевий термін повернення кредиту - 09 липня 2015 року;

1.1.3. Ціль використання кредиту - поповнення оборотних коштів;

1.1.4. Тип процентної ставки за договором - фіксована;

1.1.5. Процентна ставка за користування кредитом - 11, 0 % річних, а починаючи з 01 квітня 2014 року - 12, 0 % річних.

Кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту позичальник може отримати не пізніше 08 липня 2015 року (п. 1.2 договору).

Згідно п. 4.1. договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка (додаток № 1 від 10.07.2013).

Остаточне повернення кредиту (заборгованість за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 договору.

Згідно п. 4.6. договору, сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок № НОМЕР_2 в Київському центральному відділені ПАТ "Банк "Київська Русь", виходячи із фактичної заборгованості за кредитом.

Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту.

У випадку порушення позичальником встановлених даним пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених у строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Додатком 1 від 10.07.2013 до кредитного договору № 61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 року (а.с. 47) сторонами погоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії.

21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_4 (далі - вкладник) укладено договір № 82888-29.1.2 банківського вкладу в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" (а.с. 49), у відповідності до п.2.1. якого вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 427 000,00 дол. США. Термін внесення вкладу 21.07.2014 року.

Пунктом 2.2. встановлено, що для розміщення вкладу банк відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_3 в день підписання даного договору.

Процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 11 % річних.

Термін повернення вкладу - 23.02.2015 з настанням терміну повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок № НОМЕР_4, відкритий в банку.

23.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу № 82888-29.1.2 від 21.07.2014 року (а.с. 50), відповідно до якого сторони домовились про пролонгацію дії договору банківського вкладу № 82888-29.1.2. від 21.07.2014 до 04.03.2015.

04.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу № 82888-29.1.2 від 21.07.2014 року (а.с. 51), згідно з яким сторони домовились про пролонгацію дії договору банківського вкладу № 82888-29.1.2. від 21.07.2014 до 06.04.2015.

Так, 05.03.2015 року між ОСОБА_4 (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення частини права вимоги (цесії) за договором №82888-29.1.2 банківського вкладу в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" від 21.07.2014 року (а.с. 52-54), умовами якого передбачено, що предметом даного договору є відступлення права вимоги первісним вкладником новому вкладнику на отримання частини вкладу, що випливає з депозитного договору в сумі 243 500,00 доларів США (а.с. 52).

Відповідно до п. 1.2. договору, за даним договором до нового вкладника переходять усі права первісного вкладника в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в результаті чого новий вкладник набуває право вимоги до банку відповідно до депозитного договору у відповідній частині.

У відповідності до визначення термінів за даним договором:

Банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків ПАТ "Банк Київська Русь", МФО банку 319092, ;

Депозитний договір - договір банківського вкладу № 82888-29.1.1. в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" від 21.07.2014, укладений між первісним вкладником і банком.

Дебітором (боржником) за відступленим правом є банк (п. 1.3. договору).

Згідно п. 1.6. договору, сума права вимоги, що відступається становить 243 500, 00 доларів США.

Пунктом 2.2. договору визначено, що первісний вкладник зобов'язаний письмово повідомити Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" про відступлення права вимоги за депозитним договором в частині, який є предметом даного договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором (п. 4.1. договору).

05.03.2015 року між ОСОБА_4 (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" (далі - новий кредитор) підписано акт про передачу документів на виконання п. 2.1. договору про відступлення частини права вимоги цесії за договором банківського вкладу № 82888-29.1.1. в іноземній валюті "СУПЕР-вклад" від 21.07.2014 (а.с. 55).

Відповідно до вказаного акту сторони за договором від 15.03.2015 року, ОСОБА_5 (первісний вкладник) передає, а товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» (новий вкладник) приймає документи, які засвідчують права, що передаються за договором та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за депозитним договором (інші аніж зазначені у п.4.7. цього договороу), згідно п.2.1. договору.

В акті зазначено, що з підписанням цього Акту сторони підтверджують, що не мають одна до одної жодних вимог щодо оформлення та комплектності переданих документів.

Відповідно до п. 2.2. договору від 05.03.2015, ОСОБА_4 звернулася до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" з повідомленням, в якому зазначила, що обов'язки банку згідно договору банківського вкладу № 82888-29.1.2. в іноземній валюті "Супер-вклад" від 21.07.2014 у сумі 243 500, 00 доларів США необхідно виконати по відношенню до Нового володільця депозиту - Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури", що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 6532 від 10.06.2015 (копія в матеріалах справи).

Крім того, позивачем (за первісним позовом) направлявся на адресу відповідача (за первісним позовом) лист від 22.05.2015, в якому позивач (за первісним позовом) вимагає від Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" повернути частину вкладу у розмірі 243 500, 00 доларів США, за договором банківського вкладу № 82888-29.1.2. в іноземній валюті "Супер-вклад" від 21.07.2014 шляхом зарахування вказаної суми у рахунок погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" за кредитним договором № 61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 на суму 219 014, 21 євро, що підтверджується копією фіскального чеку від 22.05.2015 р. № 5176.

Спір у справі, на думку позивача за первісним позовом, виник у зв'язку з тим, що на підставі договору про відступлення частини права вимоги (цесії) від 05.03.2015 року, відбулося поєднання боржника і кредитора в одній особі згідно ст. 606 Цивільного кодексу України, що на думку товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» є підставою для визнання боргового зобов'язання, що виникло згідно кредитного договору №61173-44.3 від 10.07.2013 року, припиненим на загальну суму 231 511,05 євро.

Позивач за зустрічним позовом як на підставу вимог посилається на те, що відповідач за зустрічним позовом неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення наданих грошових коштів, зокрема погашення заборгованості у розмірі 226 709, 16 євро. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7 405, 83 євро - заборгованості за відсотками, 2 016, 93 Євро - пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 467, 36 євро - пені за несвоєчасне повернення відсотків кредиту, 233,68 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків, 1 008, 46 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що за своєю правовою природою укладений договір є кредитним договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Тобто приписи ст. 606 Цивільного кодексу України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін.

Поєднання боржника і кредитора може бути лише в межах одного договору (зобов'язання).

У випадках, коли є наявними дві сторони, кредитор і боржник, у правовідносинах із зустрічними зобов'язаннями, ніколи не застосовуються підстави для припинення зобов'язань, передбачені ст. 606 Цивільного кодексу України.

Тому, помилковою є думка апелянта, що на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України можуть припинитися зустрічні зобов'язання самостійних суб'єктів права, які одночасно за різними зобов'язаннями є і кредитором і боржником по відношенню один до одного.

Зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін в одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Із зазначеного видно, що, якщо вкладник за договором банківського вкладу одночасно є боржником за кредитним договором, то в такому разі не може відбуватися поєднання боржника і кредитора в одній особі, натомість залишаються дві особи, в яких є взаємні зобов'язання.

Застосовуючи правову конструкцію, яка передбачена ст. 606 Цивільного кодексу України, до правовідносин, коли вкладник за договором банківського вкладу одночасно є боржником за кредитним договором, сторони в дійсності намагаються вести мову про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачено ст. 601 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищий господарський суд у справі №910/3315/14 від 04.02.2015 року, у справі №922/2964/14 від 18.03.2015 року, у справі №915/2438/14 від 25.03.2015 року, у справі №910/20339/14 від 23.04.2015 року, у справі №910/18154/14 від 29.04.2015 року, у справі №927/1522/14 від 14.05.2015 року, у справі №910/20158/14 від 20.05.2015 року та у справі №910/21757/14.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами у справі існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі кредитного договору, та договорів банківського вкладу, що не може свідчити про те, що відбулось поєднання боржника і кредитора в одній особі у зобов'язаннях як за кредитним договором так і за договором банківського вкладу, оскільки обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

Також, з матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 було віднесено Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 № 61 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 20.03.2015 по 19.06.2015 р. включно.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відступлення права вимоги за договором банківського вкладу в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову з обставин, викладених вище.

Стосовно заявлених зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

10.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" укладено кредитний договір № 61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінії та зобов'язується надавати кредитній кошти у розмірі та на умовах, визначених даним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі,

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем (за зустрічним позовом) відповідно до умов договору було надано відповідачу (за зустрічним позовом) кредитні кошти у формі відновлювальної кредитної лінії у сумі 700 000, 00 євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № 0584 від 11.07.2013, № 9792 від 23.07.2013, № 5459 від 09.09.2013, № 3330 від 16.12.2013, № 4403 від 08.01.2014, № 3498 від 10.02.2014, № 8737 від 01.04.2014, № 6376 від 29.05.2014, № 0342 від 14.07.2014.

Проте, відповідач надані кредитні кошти в строк, визначений додатком № 1 до договору в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 08.07.2015 за відповідачем утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 226 709, 16 євро та несплачених в строк відсотків за користування кредитом у розмірі 7 405, 83 євро.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач за зустрічним позовом виконав свої зобов'язання за договором належним чином, наддав відповідачу за зустрічним позовом кредитні кошти у формі відновлювальної кредитної лінії згідно умов договору, однак відповідач за зустрічним позовом надані кошти в передбачені договором строки не повернув, доказів зворотного суду не надав.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що відповідачем за зустрічним позовом було порушено умови кредитного договору №61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 року, а тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 226 709, 16 євро підлягають задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом 7 405, 83 євро - заборгованості за відсотками, 2 016, 93 Євро - пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 467, 36 євро - пені за несвоєчасне повернення відсотків кредиту, 233,68 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків, 1 008, 46 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту.

Як вже зазначалось, п.1.1.5. кредитного договору №61173-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2013 року встановлено, що процентна ставка за користування кредитом - 11% процентів річних.

Таким чином, враховуючи п.1.1.5. договору, а також зважаючи на виписку з банківського рахунку Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 7 405,83 Євро.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними та/або винагороди банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня сплачується у національній валюті України. Сума пені розраховується за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим Національним банком України на дату сплати.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із частиною 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 Цивільного кодексу України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі №909/660/14.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем за зустрічним позовом нараховано пеню в іноземній валюті, то вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 233, 68 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків, 1 008, 46 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 8.2. договору, у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі №6-42цс11).

Перевіривши правильність розрахунків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення 233, 68 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення відсотків та 1 008, 46 євро - 30 % річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В своїй апеляційній скарзі, скаржник крім оскарження рішення суду першої інстанції просить скасувати і ухвалу господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року про прийняття зустрічної позовної заяви, що не підлягає оскарженню окремо. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо, від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Тобто окремого процесуального документа щодо ухали про прийняття зустрічної позовної заяви, апеляційна інстанція не приймає, а розглядає зазначені заперечення в межах перегляду рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо не взаємопов'язаності зустрічного та первісного позову колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом; зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним; подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Зустрічний позов -це позов, що подається відповідачем позивачу для одночасного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов характеризується самостійністю матеріально-правової вимоги відповідача до позивача.

Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного).

По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник судового процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред'являється він до первісного позивача.

По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише до винесення судом першої інстанції рішення за первісним позовом.

По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов'язаних вимог.

Колегія суддів, вважає, що взаємна пов'язаність зустрічного та первісного позовів у даному випадку виявляється у тому, що взаємопов'язані підстави цих позовів. Крім того, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору.

Таким чином, підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року у справі №910/16059/15 відсутні.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/16059/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Гідроарматури" на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року про прийняття зустрічної позовної заяви та рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/16059/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/16059/15 - залишити без змін.

3. Справу №910/16059/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко