ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016р. Справа№ 914/3817/15

За позовом: Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, м.Трускавець Львівської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець Львівської області

про стягнення 55098,06грн.

та за зустрічним позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець Львівської області

до відповідача: Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, м.Трускавець Львівської області

про визнання договору про пайову участь недійсним

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_2 - представник за довіреністю

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_3 - представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Управлінням житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, м.Трускавець Львівської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець Львівської області про стягнення 55098,06грн., з яких 31120,66грн. заборгованості по оплаті внеску за пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, 21611,43грн. індексу інфляції, 2365,97грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.11.2015р. Ухвалою суду від 23.11.2015р. за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 16.12.2015р. Ухвалою суду від 16.12.2015р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 13.01.2016р.

Ухвалою суду від 18.12.2015р. порушено провадження і прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець Львівської області до Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, м.Трускавець Львівської області про визнання договору №5.17.04-13 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця від 17.04.2013р. недійсним. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні 13.01.2016р., спільно з первісним позовом.

Представникам сторін роз'яснено їх права згідно ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 13.01.2016р. з'явився, вимоги позовної заяви підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що всупереч укладеному між позивачем та відповідачем - ФО-П ОСОБА_1 у квітні 2013 року договору, останнім сплачено внесок за пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця лише частково, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем на суму 31120,66грн., що й зумовило звернення до суду із поовною заявою, в якій окрім суми основного боргу до стягнення також заявлено 21611,43грн. індексу інфляції, 2365,97грн. 3% річних. Просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання 13.01.2016р. з'явився, проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у поданому ним відзиві (вх.№1163/16 від 13.01.2016р.), зазначивши, зокрема, що обов'язок сплати інвестиційного внеску у ФО-П ОСОБА_1 - відсутній, зважаючи на недійсність укладеного між сторонами договору, на який посилається Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради у своїй позовній заяві як на підставу позовних вимог.

Відтак, підтримав повністю вимоги зустрічної позовної заяви із мотивів, наведених у ній. Ствердив, зокрема, що спірний договір суперечить ч.ч. 1, 2 ст.39, п.п. 3, 4 ч.4, ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а відтак, має бути визнаний судом недійсним.

Проти задоволення зустрічного позову представник Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради заперечив з мотивів, зазначених у поданому ним відзиві (вх.№1263/16 від 13.01.2016р.). Зазначив, зокрема, що умови договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, укладеного між сторонами в квітні 2013 року не суперечать умовам чинного на той час законодавства, а відтак позовні вимоги є безпідставними. У задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Управлінням житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради (управління за договором; позивач по справі) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (забудовник за договором; відповідач по справі) укладено договір №5.17.04-13 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця від 17.04.2013р., за яким забудовник, що здійснює будівництво (реконструкцію, ін.) в адміністративних межах м.Трускавця об'єкту «Реконструкція магазину з офісними приміщеннями під магазин з житловими приміщеннями по вул.Мазепи в м.Трускавець» (далі - об'єкт містобудування) приймає пайову участь у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця (п.1.1).

За умовами договору, забудовник зобов'язався перерахувати у визначений цим договором термін суму пайової участі в розмірі 32620,66грн. на спеціальний рахунок міського бюджету м.Трускавця. Розрахунок величини пайової участі є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1.1) й долучений до матеріалів справи. Згідно із п.2.1.5 договору, забудовник зобов'язався перерахувати такі кошти в повній сумі єдиним платежем (або за графіком) не пізніше 30 календарних днів після видачі сертифіката відповідності об'єкта будівництва - на момент введення його в експлуатацію. Графіку сплати пайового внеску до матеріалів справи не долучено.

Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція магазину з офісними приміщеннями під магазин із житловими приміщеннями на вул. Мазепи в м. Трускавці» зареєстровано в Інспекції ДАБК у Львівській області 13.03.2013р. за № ЛВ142130710, однак, відповідачем, всупереч умовам договору, сплачено суму пайової участі лише частково, проведеним 18.04.2013р. платежем на суму 1500,00грн., що підтверджується відповідною квитанцією, копію якої долучено до матеріалів справи.

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 31120,66грн., що й зумовило звернення Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради до суду із позовною заявою, в якій суми основного боргу до стягнення заявлено також 21611,43грн. індексу інфляції та 2365,97грн. 3% річних, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України.

Водночас, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву до Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради про визнання укладеного між сторонами договору №5.17.04-13 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця від 17.04.2013р. - недійсним.

Позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що 18.04.2013р. рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області №81 «Про присвоєння поштової адреси магазину з офісними приміщеннями під магазин із житловими приміщеннями по вул.Мазепи», магазину із житловими приміщеннями загальною площею 153,5 кв.м., власником якого є ОСОБА_1, присвоєно поштову адресу 40/3 по вул. Мазепи. Позивач за зустрічним позовом наголошує, що з даного рішення вбачається, що ним споруджено магазин із житловими приміщеннями, а відтак, норми п.п. 3, 4 ч.4 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» звільняють його від участі у розвитку інфраструктури міста, оскільки вказаний магазин розташовано на земельній ділянці загальною площею 0,0054га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19.05.2010р. на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 18.02.2010р.

Також ФО-П ОСОБА_1 звертає увагу на те, що спірний договір укладено 17.04.2013р., тобто вже після реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що суперечить ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що договір про пайову участь є також недійсним у зв'язку із зафіксованою у ньому незаконною вимогою про надання копії сертифіката відповідності об'єкту містобудування, що суперечить ч.ч.1,2 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При вирішенні спору суд виходив з такого.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зокрема, відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, а також типова форма договору про пайову участь в створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, затверджені ухвалою Трускавецької міської ради №176 від 26.07.2011р. з подальшими змінами та доповненнями.

Водночас, відповідно до п.п. 3, 4 ч.4 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальне житло - це житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», доступним житлом є збудовані і ті, що будуються за державної підтримки, житлові будинки (комплекси) та квартири.

Водночас, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний об'єкт містобудування належить до будинків житлового фонду соціального призначення чи доступного житла, так само як і з поданих документів не вбачається, що об'єкт містобудування є індивідуальним (садибним) житловим будинком. У робочому проекті (шифр 16П-12 2012 року) у п.1.1 пояснювальної записки зазначено, що існуючі офісні приміщення, які реконструюються під житлові приміщення, розташовані на 2-3 поверхах незавершеного будівництва магазину для реалізації харчових продуктів на вул.Мазепи в м.Трускаввець.

Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що відповідно до ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а відтак, оспорюваний договір є недійсним, оскільки укладений після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.3.5 Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, затвердженого рішенням Трускавецької міської ради №176 від 26.07.2011р., Договір про пайову участь укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення забудовника, але до прийняття об'єкта в експлуатацію, а для об'єктів 1-3 категорії складності, до реєстрації інспекцією ДАБК у Львівській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Із комплексного аналізу зазначених положень вбачається, що такий договір укладається після звернення забудовника із відповідною заявою до уповноваженого виконавчого органу Трускавецької міської ради, яким, відповідно до п.3.1 зазначеного положення, є Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради. Водночас, ФО-П ОСОБА_1 не доведено, що укладення спірного договору після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, зумовлено саме внаслідок неправомірних дій Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження своєчасного звернення забудовника до Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради із відповідним зверненням.

Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом про недійсність оспорюваного договору у зв'язку із незаконністю зафіксованої у 2.1.6 договору вимоги про надання копії сертифіката відповідності об'єкту містобудування, оскільки вона, зважаючи на категорію складності відповідного об'єкта, суперечить ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об'єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об'єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об'єкт застрахований).

Відповідно до п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №461, прийняття в експлуатацію об'єктів, шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, стосується об'єктів, що належать до IV і V категорії складності. В той же час, об'єкт містобудування, щодо якого укладено оспорюваний договір, належить до ІІ категорії складності.

У поданому відповідачем за зустрічним позовом відзиві зазначено, що розрахунок складено відповідно до поданої заявником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а не сертифікату.

Також суд звертає увагу на те, що недійсність зазначеного пункту договору у встановленому законом порядку не визнано, у матеріалах справи відсутні докази звернення сторін до суду із позовними заявами про визнання п.2.1.6 договору №5.17.04-13 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця від 17.04.2013р. недійсним.

Окрім цього, відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, зважаючи на його безпідставність та необґрунтованість наведених у ньому вимог.

Щодо вимог позивача за первісним позовом про 31120,66грн. заборгованості по оплаті внеску за пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, 21611,43грн. індексу інфляції, 2365,97грн. 3% річних, суд зазначає, що у відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Законом, а саме ст.229 ГК України, визначено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ФО-П ОСОБА_1 пайового внеску у розмірі та в порядку, встановлених договором, та проаналізувавши долучені до позовної заяви розрахунки позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований поданими доказами, відповідачем не спростований та підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору як за подання до господарського суду позовної заяви Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради, так і зустрічної позовної заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, слід покласти на останнього.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2 Відділу соціального забезпечення Трускавецької міської ради, долученою до матеріалів справи.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відтак, ФО-П ОСОБА_1 є звільненим від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви, однак, при її поданні до господарського суду ФО-П ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1218,00грн., що підтверджується квитанцією №0.0.475980181.1 від 15.12.2015р.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Зважаючи на те, що, ФО-П ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви, від сплати якого він у встановленому законом порядку звільнений, та беручи до уваги подане ним у відзиві клопотання про повернення суми сплаченого судового збору, суд приходить до висновку, що 1218,00грн. судового збору слід повернути позивачу за зустрічним позовом як такий, що сплачений надмірно.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради (Львівська область, м.Трускавець, вул.Бориславська, буд.1; ) 31120,66грн. заборгованості по оплаті внеску за пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Трускавця, 21611,43грн. індексу інфляції, 2365,97грн. 3% річних та 1218,00грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) із Державного бюджету України 1218,00грн. судового збору, доказом сплати якого є квитанція №0.0.475980181.1 від 15.12.2015р., про що видати відповідну ухвалу.

6. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 18.01.2016р.

Суддя Щигельська О.І.