РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Справа № 924/1377/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився.

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н, від 01.11.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.10.15 р. у справі № 924/1377/15

за позовом Селянського фермерського господарства "Влад"

до Товариства з обмеженою відповідальністью "Агрохімічна компанія "Вітагро"

про визнання недійсними додатків до договору

ВСТАНОВИВ:

СФГ «Влад» (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (а.с. 2-5) до ТОВ «Агрохімічна компанія «Вітагро» (надалі відповідач), в якій просить визнати недійсними Додатки № 1-4; №7-13 до Договору поставки № 43-04/14 ВН від 16.04.14 р.

При цьому, господарський суд першої інстанції відмовив позивачу у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог та розглянув позов в первинних вимогах.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.10.15 р. (а.с. 91-93) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що оскаржувані додатки до договору містять відбитки печатки позивача СФГ „Влад, які засвідчують напис „Покупець. При цьому, судом першої інстанції зауважується, що вищевказані засвідчувальні реквізити додатків вказують на те, що останні (додатки) засвідчені позивачем належним чином.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт прийняття товару позивачем по договору, спірні додатки до якого є його невідємною частиною, свідчить про подальше схвалення позивачем цих додатків, а отже вимоги про визнання їх недійсними є необґрунтованими.

Крім того, проаналізувавши обставини справи, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 104-108) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 12.10.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані додатки до Договору є недійсними, оскільки відсутній підпис позивача та наявний лише відтиск печатки позивача, що свідчить про відсутність його волевиявлення. Оскаржувані додатки до договору з відповідачем від імені позивача було підписано невідомою особою, яка не була представником позивача та відповідно не уповноважувалась на вчинення правочинів від імені позивача.

Скаржник стверджує, що позивачем не вчинялись дії щодо прийняття до виконання оскаржуваних додаткових угод. Видаткові накладні не є доказами прийняття додатків до договору до виконання позивачем, оскільки вони не підписувались ні керівником, ні уповноваженою на це особою позивача.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, чим порушив вимоги ст..ст. 4-3,41 ГПК України.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив в прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та розглянув позов в первинних позовних вимогах, у незаконному складі суду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, а також його повноважний представник в судовому засіданні, проти апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що підписані та скріплені печатками оспорюванні додатки до Договору поставки є невід»ємними частинами Договору. На виконання умов Договору позивач прийняв погоджений товар.

10.12.15 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від позивача про проведення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої пропонував поставити питання: чи виконано підпис в розділі «від покупця» від імені СФГ «Влад» в оскаржуваних додатках ОСОБА_2 чи іншою невідомою особою.

Згідно ст.. 1 Закону України Про судову експертизу, це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема суду. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів зазначає, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, подаючи заяву про зупинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України, сторона повинна в обовязковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та визначити підстави і мотиви такого призначення.

Натомість, на думку суду, позивачем не обґрунтовано необхідність проведення експертизи, зокрема дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, та неможливість їх з"ясування за допомогою інших засобів доказування, а тому відмовив в задоволенні клопотання позивача про проведення почеркознавчої експертизи.

Окрім того, слід враховувати, що п. 12 Постанови Пленуму ВГС України від 23.03.2012р. Про деякі питання призначення судової експертизи господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Представник позивача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1 Статуту СФГ „Влад, затвердженого Козятинською РДА 6 березня 2000 року та витягу з ЄДРПОУ від 16.07.2015 року, СФГ „Влад є юридичною особою.

Головою господарства є його засновник, або особа, що є його правонаступником (п. 2.1.). Засновником СФГ є ОСОБА_3, який є його головою (п. 2).

Голова господарства може тимчасово доручити виконувати свої обовязки і використовувати права голови довіреній особі (п. 10.2).

Голова організовує роботу господарства, розпоряджається майном і коштами, підписує відповідні фінансові документи, приймає і звільняє з роботи, встановлює правила трудової і виробничої дисципліни, накладає стягнення, приймає рішення про ліквідацію господарства (п. 10.5).

Крім того, з витягу ЄДРПОУ вбачається, що у графі „Перелік засновників юридичної особи зазначено ОСОБА_3, прізвище якого вказане і в графі „осіб, які обираються до органу управління, уповноважені представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності у тому числі підписувати договори.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2014 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та Селянським фермерським господарством "ВЛАД" (покупець) укладено договір поставки №43-04/14ВН (далі - договір), згідно п.1.1 якого, постачальник зобовязується в строки, визначені договором передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити його вартість.

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, терміни оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях - додатках до договору, які є невідємними частинами договору (п. 1.2.).

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Також, невідємною частиною договору поставки №43-04/14ВН від 16.04.2014р. (як зазначено в п.1.2 цього договору) є специфікації оформлені у вигляді додатків до договору №№1, 2, 3 від 23.04.2014р., №№4, 5, 6 від 28.04.2014р., №№7, 8 від 02.06.2014р., №№9, 10, 11, 12 від 01.07.2014р., №13 від 02.07.2014р., №14 від 13.10.2014р., в яких визначено найменування, кількість, ціна, вартість та терміни поставки товару, еквівалент в доларах США, а також календарні графіки платежів з зазначенням кінцевих термінів оплати.

Додатки до договору містять засвідчувальні реквізити, а саме: зі сторони відповідача підпис навпроти напису „Постачальник без зазначення прізвища, відбиток печатки відповідача. Зі сторони позивача - підпис навпроти напису „Покупець без вказівки прізвища, відбиток печатки позивача.

Предметом розгляду по даній справі є визнання недійсними Додатків № 1-4; №7-13 до Договору поставки № 43-04/14 ВН від 16.04.14 р., при цьому, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вказані Додатки підписані невідомою (не уповноваженою) особою.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2012р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом п. п. 3.3, 3.4 даної постанови, у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Рівненський апеляційний господарський погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним додатків до договору поставки, виходячи з наступного.

На виконання умов договору поставки №43-04/14ВН від 16.04.2014р. ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" поставило (відпустило) товар СФГ "ВЛАД" згідно видаткових накладних: №1083 від 28.04.2014р. на суму 4078,08грн.; №1084 від 28.04.2014р. на суму 18146,04грн.; №1089 від 30.04.2014р. на суму 64932,54грн.; №1080 від 30.04.2014р. на суму 1681,44грн.; №1081 від 30.04.2014р. на суму 15612,94грн.; №1860 від 22.05.2014р. на суму 13914,89грн.; №2021 від 10.06.2014р. на суму 216466,57грн.; №2018 від 11.06.2014р. на суму 10273,80грн.; №2371 від 01.07.2014р. на суму 8590,32грн.; №2372 від 01.07.2014р. на суму 5433,55грн.; №2373 від 01.07.2014р. на суму 2868,96грн.; №2374 від 01.07.2014р. на суму 58703,86грн.; №2423 від 04.07.2014р. на суму 4752,00грн.; №3496 від 15.10.2014р. на суму 3053,70грн.

Товар отримано представником СФГ "ВЛАД" ОСОБА_4 на підставі довіреностей №50 від 30.04.2014р., №73 від 05.06.2014р., №87 від 01.07.2014р., №150 від 13.10.2014р.

За вказаними накладними СФГ "ВЛАД" отримано від ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" товар на загальну суму 428508,69грн. При цьому, позивач за отриманий товар розрахувався.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.10.15 р. по справі №924/838/15 стягнуто з Селянського фермерського господарства "ВЛАД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" 11088грн. 09коп. пені, 53520грн. 81коп. штрафу, 15988грн. 88коп. 36% річних, 75463грн. 39коп. курсової різниці нарахованих за несвоєчасне виконання Договору поставки №43-04/14ВН від 16.04.2014р..

Постанова набрала законної сили.

При цьому, Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.10.15 р. по справі №924/838/15 встановлено, що відповідач передав, а представник СФГ "ВЛАД" ОСОБА_4 на підставі довіреностей, прийняв товар, згідно договору від 16 квітня 2014 року №34 04/14 ВН (спірні додатки до якого є його невідємною частиною). Даний факт має преюдиціальне значення для вирішення спору по даній справі та в силу ст.. 35 ГПК України не потребує доказуванню.

Крім того, прийняття товару позивачем підтверджується печаткою позивача на накладних, яка є достатнім підтвердженням посвідчення накладної, в силу вказаних вище обставин належності посвідчення додатків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи довіреності на отримання товару від відповідача, видані на ім»я ОСОБА_4 та накладні підписані довіреною особою ОСОБА_4, апеляційний суд не бере до уваги доводи позивача про неотримання товару.

Отже, факт прийняття товару позивачем по договору, спірні додатки до якого є його невідємною частиною, свідчить про подальше схвалення позивачем цих додатків.

З матеріалів справи вбачається, що додатки до договору від 16 квітня 2014 року: № 1 від 23 квітня 2014 року; № 2 від 23 квітня 2014 року; № 3 від 23 квітня 2014 року; № 4 від 28 квітня 2014 року; № 7 від 2 червня 2014 року; № 8 від 2 червня 2014 року; № 9 від 1 липня 2014 року, № 10 від 1 липня 2014 року; № 11 від 1 липня 2014 року; № 12 від 1 липня 2014 року; № 13 від 2 липня 2014 року, зі сторони позивача містять підпис навпроти напису „Покупець та відбиток печатки позивача. Навпроти даного підпису немає прізвища особи, яка підписала додатки. Вказаний підпис візуально відрізняється від підпису ОСОБА_3 (на основному договорі), який, в силу статуту є головою господарства (позивача).

Проте, зазначені вище додатки до договору містять відбитки печатки позивача СФГ „Влад, які засвідчують підпис в графі „Покупець . При цьому, апеляційним судом враховується, що вищевказані засвідчувальні реквізити додатків свідчать про те, що додатки засвідчені позивачем належним чином, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (в редакції, дійсній на період підписання додатків) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містились і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції, дійсній на період підписання додатків), відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постанові від 01.11.2011 року у справі № 21/235-09.

Таким чином, позицію позивача щодо того, що додатки договору підписані не уповноваженою особою (не керівником ОСОБА_3М.), а невідомою особою (яка не уповноважена на підписання договорів), що є підставою визнання їх недійсними, суд не вважає обгрунтованою, оскільки подальше схвалення даних правочинів шляхом отримання товарно матеріальних цінностей, а також часткові розрахунки, спростовують твердження позивача.

Також судом враховано, що оскаржувані додатки підписані та даний підпис скріплено печаткою позивача, а тому не можуть заслуговувати на увагу доводи скаржника щодо відсутності волевиявлення позивача на укладення правочину.

При цьому, належність печатки на додатках не заперечується позивачем. Про обставини неправомірного використання печатки представником позивача в процесі вирішення спору ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявлялось.

Водночас, зясування належності підпису на додатках до договору Голові СФГ, в даному випадку немає юридичного значення, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Крім того, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що підписи, які містяться на оскаржуваних додатках до Договору поставки, видаткових накладних та довіреностях, візуально ідентичні та належать ОСОБА_4

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апеляційний суд вважає безпідставними.

Зокрема колегія суду не бере до уваги доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві; Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи, що вимоги позивача немайнового характеру, збільшення їх, враховуючи розяснення ВГС України є неможливими, оскільки останні позбавленні кількісних характеристик. Доповнення ж позову вимогами про визнання недійсними ще кількох додатків до договору, має розцінюватись як новий позов.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для прийняття заяви про збільшення позовних вимог.

Водночас, дослідивши матеріали справи, (а саме: ухвалу про прийняття позовної заяви, ухвали про відкладення розгляду позовної заяви, рішення по справі), апеляційний суд оцінює критично доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, що спір по даній справі розглянуто незаконним складом суду.

Враховуючи, що Додатки до Договору мають підписи, які завірені печаткою позивача та враховуючи, що позивачем вчинені дії на подальше схвалення оскаржуваних додатків, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваних додатків недійсними.

За даних обставин, Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому залишає оскаржуване рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Влад" на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.10.15 р. у справі № 924/1377/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 12.10.15 р. у справі № 924/1377/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1377/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.