ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року Справа № 904/8177/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Чимбар Л.О. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження секретаря судової палати від 11.01.2016р.)

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 15/06 від 15.06.2015р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № 3 від 13.11.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙЛОН», м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року по справі № 904/8177/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРОМАТИКА», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙЛОН», м.Дніпропетровськ

про стягнення 18 863,46 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року у справі № 904/8177/15 (суддя Ліпинський О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРОМАТИКА», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙЛОН», м.Дніпропетровськ про стягнення 18 863,46 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) позов було задоволено повністю, стягнено з відповідача на користь позивача 18 863,46 грн. основного боргу, 1218 грн. судового збору (а.с.183-185, т.1).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленого товару; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст. 251, 252, 253, 525, 526, 530, 692, 712 ЦК України.

Не погодившись з вищевказаним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач по справі ТОВ «ТАЙЛОН» м.Дніпропетровськ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом неправомірно застосовано до спірних відносин ч.2 ст.530 ЦК України, яка визначає момент виникнення обов`язку у боржника виконати зобов`язання у разі, якщо договором не встановлено строк (термін) його виконання, що суперечить п.5.3 договору, укладеного між сторонами, яким визначено, що оплата товару відбувається кожні 14 календарних днів після реалізації товару;

- крім того, господарським судом навіть не досліджувались звіти відповідача щодо реалізованої продукції з метою встановлення факту прострочення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання; доказів реалізації відповідачем товару третім особам матеріали справи не містять;

- також скаржник посилається на те, що вищезазначені звіти про реалізацію товару останній не надав господарському суду в зв`язку з тим, що сторони намагались залагодити спір в досудовому порядку, а про судове засідання 05.11.2015р. відповідача не було повідомлено належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що підтримує свою правову позицію викладену у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, яка полягає в тому, що сторонами в договорі фактично не узгоджено строк виконання зобов`язань, оскільки така подія, як реалізація відповідачем товару третім особам може і не настати, тому до спірних відносин слід застосовувати ст.692 ЦК України.

12.01.2016р. від позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначив, що заяви та звіти "покупця" (відповідача) надавались позивачеві у електронному вигляді, а рахунки на оплату товару були передані відповідачу разом з товаром та іншою товаросупроводжувальною документацією.

Також 12.01.2016р. скаржником до Дніпропетровського апеляційного господарського суду були надані додаткові пояснення по апеляційній скарзі, відповідно до яких звіти по реалізованому товару регулярно надсилались на адресу позивача в електронному варіанті, а оплата товару здійснювалась саме за цими звітами. Крім того, скаржником надано копію платіжного доручення від 19.11.2015р. № 12011 про оплату товару на суму 4 747,20 грн. та акт зведення взаєморозрахунків станом на 10.12.2015р., за яким у відповідача залишився нереалізованим товар на суму 14 116,26 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРОМАТИКА» м.Київ («постачальник» за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЙЛОН» м.Дніпропетровськ («покупець» за договором, відповідач по справі, скаржник) було укладено договір поставки №96/0304/2013 відповідно до предмету якого «постачальник» зобовязався передати (постачати) у зумовлені строки (строк) «покупцеві» товари у кількості, асортименті і по цінах, згідно з накладними, що є невідємними частинами цього договору, а «покупець» зобовязався прийняти вказаний товар і своєчасно сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору; товари, що постачаються, належать «постачальнику» на праві власності, не закладені, не арештовані і не є предметом позовних вимог третіх осіб, якщо інше не узгоджено сторонами додатково (п.п.1.1 р.1 договору (а.с.10-14, т.1)).

Згідно з пунктами 1.2, 1.4, 1.5 договору асортимент товару, що може поставлятися за цим договором та ціна за одиницю вказується у специфікації, яка є додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною; вартість даного договору орієнтовано складає 500 000,00 грн. і корегується сумою вартості партій товару, поставлених «постачальником» протягом строку дії даного договору; загальна вартість договору визначається згідно ціни товару та видаткових накладних, які є невідємною частиною даного договору; предметом поставки є косметична та парафармацевтична продукція.

Пунктами 4.4, 4.5 р.4 договору сторони узгодили, що датою поставки товару є дата приймання покупцем партії товару; перехід права власності та усіх ризиків щодо зберігання, неушкодженості на товари відбувається в момент прийняття представником покупця партії товарів; доказом прийняття партії товарів є накладна, оформлена належним чином та підписана уповноваженими особами; право власності на поставлений товари, переходить до покупця в момент отримання товарів від постачальника за належно оформленою видатково-прибутковою накладною; оформлені належним чином видаткові накладні на отримання партії товару покупець зобовязується передати постачальнику при отриманні товару.

Пунктами 5.1, 5.3, 5.4 договору сторони обумовили, що «покупець» оплачує поставлені «постачальником» товари за цінами, що визначаються на підставі специфікації та вказується у накладних, що є невідємними частинами цього договору; «покупець» здійснює оплату товару після його реалізації за кожні 14 календарних днів; розрахунок сум, які належать до сплати «постачальнику» здійснюється на підставі звітів «покупця» про реалізований товар, які останній надає «постачальнику» двічі на місяць; оплата товару здійснюється «покупцем» протягом 3 робочих днів з моменту отримання від «постачальника» рахунку на оплату товару, складеного на підставі звітів про реалізований товар, наданих «покупцем»; в разі несвоєчасної оплати за товар згідно умовам цього договору поставка товару припиняється до моменту погашення заборгованості.

Отже, умовами договору регламентовано термін реалізації товару 14 календарних днів, порядок та строк перерахування коштів, виручених від такої реалізації 3 робочих дні з моменту отримання рахунку на оплату товару, складеного на підставі звітів про реалізацію, які надаються "покупцем".

Відповідно до п. 7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 01.01.2015р.; дія цього договору автоматично продовжується на 1 рік при відсутності письмової заявки однієї із сторін на розірвання даного договору за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору № 96/0304/2013 від 13.03.2013р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

01.08.2014р., 01.01.2015р. на виконання п.п.4.1.1 договору відповідачем видано позивачу генеральні довіреності на своїх робітників, які уповноважені отримувати товар від «постачальника» (позивача) (а.с.15-27, т.1)).

На виконання умов договору № 96/0304/2013 позивачем в період з 22.12.2014р. по 14.05.2015р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 81 765,59 грн., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними (а.с.28-138, т.1), визнається відповідачем, не спростовується жодним доказом.

Видаткові накладні по поставці товару підписано представником скаржника без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості, асортименту поставленого товару, докази протилежного відсутні, не надавались скаржником судам обох інстанцій відповідно до ст.33 ГПК України при розгляді справи. Отже, товар було отримано "покупцем" на суму 81 765,59 грн., право власності на цей товар перейшло до "покупця" відповідно до р.4 договору від 13.03.2013р.

Відповідач за поставлений товар розраховувався не в повному обсязі та несвоєчасно, тому 25.06.2015р. листом № 431 позивач звернувся до відповідача з вимогою (листом) про оплату 83 923,07 грн. заборгованості, докази надсилання відповідачу такої вимоги надано до матеріалів справи (а.с.140-142, т.1).

В матеріалах справи містяться звіти по реалізації товару за період грудень 2014 року жовтень 2015 року (а.с.210-220, т.1) та усі рахунки-фактури на оплату, виписані з 18.12.2014р. по 06.05.2015р. (а.с.8-54, т.2), по яким здійснено відвантаження товару на суму 81 765,59 грн.

27.10.2015р. позивач звернувся до господарського суду з заявою про залучення до матеріалів справи доказів, підтверджуючих оплату відповідачем 40 017,82 грн. заборгованості за отриманий товар (а.с.161-168, т.1).

05.11.2015р. позивач звернувся до господарського суду з заявою в порядку ст.22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі 18 863,46 грн., оскільки після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено 62 885,87 грн. заборгованості за поставлений товар; при цьому нормативно-правове обґрунтування позовних вимог залишилось незмінним (а.с.173-176, т.1). Зазначену заяву було прийнято судом до розгляду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Даючи правову оцінку умовам договору від 13.03.2013р., його предмету, слід дійти висновку, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки. Щодо наявності у правовідносинах між сторонами договірних правовідносин комісії, то колегії суддів зазначає, що згідно з умовами договору від 13.03.2013р. право власності на товар переходить до "покупця" згідно з р.4 договору в момент передачі товару "покупцю" на відміну від договорів комісії, а тому договір від 13.03.2013р. є за своєю правовою природою договором поставки (§ 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України), як вже було зазначено вище.

Як вбачається з матеріалів справи, оформлення рахунків на оплату передувало відвантаження товару за накладними та таке відвантаженню «покупцеві» (скаржнику) здійснювалось саме на підставі рахунків, договору та видаткових накладних, про що є посилання у тексті самих накладних.

Колегія суддів бере до уваги, що оскільки видаткові накладні на поставку містять посилання, як на підставу відвантаження, на рахунки-фактури, накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень, то неможливо погодитись з доводами скаржника про те, що відповідач не був обізнаний зі змістом рахунків на оплату та вони були в наявності у «покупця», як підстава відвантаження (отримання) товару.

Таким чином, товар на адресу відповідача було відвантажено та прийнято "покупцем" без будь-яких зауважень, право власності на товар перейшло до "покупця" згідно з умовами договору з моменту його отримання, обов`язок по наданню звітів про реалізацію товару не виконувався відповідачем в порядку та згідно зі строками реалізації, передбачених договором (двічі на місяць, при строках реалізації - 14 днів), докази протилежного відсутні, строк реалізації останньої відвантаженої партії товару скінчився 28.05.2015р., докази проведення розрахунків за товар в повному обсязі відсутні, рахунок на оплату було виписано до постачання товару, а представники відповідача при отриманні товару були обізнані зі змістом рахунків.

На думку колегії суддів, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора згідно зі ст.613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури у відповідача не звільняє останнього від обов`язку оплати за поставлений товар, строки релазіації якого скінчились, а обов`язок по наданню звітів про реалізацію відповідачем не виконувався належним чином в строки, обумовлені договором.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009р. № 37/405, яка є остаточною, в постановах Вищого господарського суду України від 20.05.2010р. по справі № 18/321, від 31.03.2011р. по справі № 58/24 (ксерокопії яких долучені до матеріалів цієї справи).

Враховуючи, що строки реалізації товару 14 календарних днів, то такий строк від дати останньої поставки товару скінчився (14.05.2015р. дата останньої поставки + 14 календарних днів) 28.05.2015р., рахунки на оплату всього поставленого товару було оформлено та виписано позивачем до поставки, на підставі рахунків було здійснено поставки, про що є підпис уповноваженого представника відповідача у видаткових накладних, то колегія суддів вважає, що обов`язок по оплаті товару є таким, що настав в силу приписів ч.1 ст.530 ЦК України та згідно з умовами договору (п.5.4 договору).

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів оплати решти боргу 18 863,46 грн., господарським судом правомірно задоволено позов та стягнено з відповідача 18 863,46 грн. основного боргу.

Щодо доводів скаржника про відсутність звітів, то колегія суддів зазначає, що останній строк реалізації товару скінчився 29.05.2015р. (14.05.2015р. + 14 календарних днів на реалізацію), а невиконання обов`язку «покупцем» по наданню звітів не звільняє останнього від обов`язку оплати, як вже було зазначено вище.

Подані до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 12.01.2016р. скаржником додаткові докази не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки обставин, матеріалів справи згідно з законом, а отже, не є підставою зміни чи скасування оскаржуваного рішення господарського суду, відмови в позові.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що остаточні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 05.11.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року у справі № 904/8177/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙЛОН» м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.01.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Л.О. Чимбар