РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа № 906/1602/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Сініцина Л.М.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ на рішення господарського суду Житомирської області від 01.12.15 р.

у справі № 906/1602/15 (суддя Лозинська І.В. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (м. Малин)

про стягнення 568715,93 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 ( представник, довіреність у справі)

відповідача - ОСОБА_4 ( представник, довіреність у справі)

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року у справі № 906/1602/15 (суддя Лозинська І.В) у позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" про стягнення 568715,93 грн. відмовлено.

Відмовляючи у позові з огляду на положення ст. 625 ЦК України, Договору № 1247/30 та Договору № 1250/30 від 11.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків, місцевий господарський суд зазначив, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору на купівлю-продаж природного газу № 520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. При цьому суд прийшов до висновку, що оскільки розрахунок відповідачем за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у вказаних договорах про організацію взаєморозрахунків, відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 25.03.2015р. у справі № 924/1265/13.

Не погодившись із винесеним рішенням, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося із апеляційною скаргою, якою вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального( ст.232 Господарського кодексу України, ст. 549-552, 625, 631, 638, 615, 654 Цивільного кодексу України) та процессуального( ст.4, 43, 83, 84, 111-28 Господарського процесуального кодексу України) права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з наступних підстав.

З посиланням на ст. 631 ЦК України апелянт зазначає, що Договори про організацію взаєморозрахунків були укладені 11.12.2014 року. В той же час, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено за період з 15.02.2014 року по 23.12.2014 року.

Договори про організацію взаєморозрахунків не містять положень про розповсюдження його дії на відносини сторін, що склалися до його укладання (зворотня сила). А отже нарахування, що здійснені Компанією до моменту укладання договорів №1247/30 та №1250/30, є правомірними.

Зауважує, що Верховним судом України надано оцінку умовам договорів про органіхацію взаєморозрахунків, укладених у 2012 році на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року № 517 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

В той же час, договори №1247/30 та №1250/30 укладені на виконання Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30.

Абзацом 6 пункту 4 вищезазначеного Порядку встановлені інші умови надання субвенцій з державного бюджету, а саме - розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Тобто, правовідносини між сторонами спору по даній справі регулювались іншими, ніж враховані Верховним Судом України, нормативними актами, проте дана обставина місцевим господарським судом не врахована.

Крім того, звертає увагу, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень - ст.111-28 ГПК України. Проте, у постановах Верховного Суду України, на які посилається суд, надано правову оцінку саме умовам договорів про організацію взаєморозрахунків, - не нормам права, а отже дані висновки не підпадають під дію ст.111-28 ГПК України.

Просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області у справі № 906/1602/15 від 01.12.15 року. Прийняти нове рішення, за яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в сумі 158 698,02 грн., три відсотки річних в сумі 37 459,35 грн.,інфляційні втрати в сумі 372 558,56 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" вказує, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, постановленим при повному, всебічному, об'єктивному з'ясуванні всіх обставин у справи.

Вважає доводи скаржника не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, наголошує, що на виконання договорів про організацію взаєморозрахунків , ТОВ "Малин Енергоінвест" за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету погасило основний борг перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", що підтверджується платіжними дорученнями № 120 від 23.12.2014 року на суму 884000,00 грн. та № 123 від 23.12.2014 року на суму 716000,00 грн.

Крім того, згідно п.п.2 п.11 Договору про організацію взаєморозрахунків № 1247/30 та п.п.2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків № 1250/30 сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. У п. 16 (п.17) договорів про організацію взаєморозрахунків визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Відповідач у відзиві вказує, що для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Саме таку правову позицію з подібних правовідносин неодноразово висловлював Верховний Суд України за результатами перегляду справ з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого були ухвалені різні за змістом судові рішення (постанова ВСУ від 01.07.2015 р. по справі № 3-322 гс15; від 25.03.2015 року по справі № 3-23 гс15; від 09.09.2014 року по справі № 3-102 гс14; від 30.09.2014 року по справі № 3-132гс14, від 30.09.2014 по справі № 3-114гс). Зокрема постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі № 3-322гс15 була ухвалена за результатами перегляду справ з договірних правовідносин на виконання постанови КМУ № 30 від 29.01.2014 року (як і в даному випадку).

Крім того, відповідач наголошує, що покликаючись на абзац 6 п.4 Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету, позивач не врахував, що на момент укладення договорів проведення взаєморозрахунків (11.12.2014 року) діяла інша редакція пункту 4 зі змінами, внесеними постановою КМУ № 638 від 05.11.2014 року, яка передбачала можливість погашення кредиторської заборгованості з урахуванням пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду.

Враховуючи таку практику Верховного суду України, а відповідно ст. 111-28 ГПК висновки якого мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, відповідач просить рішення господарського суду Житомирської області від 01.12.2015 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у ній. Просив скасувати рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/1602/15 від 01.12.15 року. Прийняти нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в сумі 158 698,02 грн., три відсотки річних в сумі 37 459,35 грн. , інфляційні втрати в сумі 372 558,56 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Комунальним підприємством "Малинтеплоенерго" (покупець/відповідач) було укладено Договір № 520/14-ТЕ-10 на купівлю - продаж природного газу з додатками та додатковими угодами до нього (далі - Договір, а. с. 15 - 20).

Відповідно до укладеного Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору (п.п.1.1, 1.2.).

Додатковою угодою № 2 від 30.04.2014р. до вказаного Договору сторони виклали п. 1.2. статті 1 "Предмет договору" у новій редакції, де зазначили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (а. с. 22).

Пунктом 5.2 Договору сторони встановили, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17%-190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою № 1 від 31.01.2014р. (а. с. 21) до Договору № 520/14-ТЕ-10 на купівлю - продаж природного газу від 27.11.2013р., сторони виклали п. 5.2 в новій редакції, згідно з яким погодили, що ціна за 1000 куб. м природного газу, яку належить сплатити покупцеві за споживання газу, залишилась незмінною - 1309,20 грн. (з ПДВ).

Сторони домовилися, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання - передачі газу. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта (п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору № 520/14-ТЕ-10 на купівлю -продаж природного газу від 27.11.2013р. позивач поставив відповідачу в січні-квітні 2014 року природний газ в об'ємі 1259,866 тис куб. м на загальну суму 1600000 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р. та від 30.04.2014р. (а. с. 23 - 26). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, а також підставою для остаточних розрахунків між сторонами, оскільки передбачені умовами п. 3.4 Договору.

Відповідно до погодженого сторонами пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Крім того, 31.10.2014р. між КП "Малинтеплоенерго" та ТОВ "Малин Енергоінвест" був укладений договір про переведення боргу № 2563/14 (а. с. 11-12).

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути змінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За цим договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р. (далі-зобов"язання), а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов'язанні та замінює первісного боржника у зобов'язанні. Кредитор дійсним дає згоду на заміну первісного боржника у зобов'язанні новим боржником та на укладення цього Договору на встановлених у нього умовах (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. договору № 2563/14 сума боргу що переводиться на нового боржника, складає 1600000 грн., в тому числі по місяцях, у яких використовувався природний газ: січень 2014 року - на суму 607367,17 грн.; лютий 2014 року - на суму 527179,49 грн.; березень 2014 року - на суму 424726,74 грн.; квітень 2014 року - на суму 40726,60 грн.

Сторони погодили, що до нового боржника переходять обов'язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, встановленої у п. 2.1. статті 2 договору № 2563/14, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобовязань за Договором № 520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. (п. 3.1. Договору №2563/14).

В подальшому, 11.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області (сторона перша), департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації (сторона друга), фінансовим управлінням Малинського міськвиконкому (сторона третя), управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Малинської міської ради (сторона четверта), Малинським комунальним підприємством "Паперовик" (сторона п'ята), товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (сторона шоста) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Договір № 1247/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 (а. с. 50, 51).

За змістом п.п. 3 - 9 вище вказаного Договору, Державна казначейська служба України перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 716000 грн. на підставі рішення Мінфіну.

З метою виконання Договору сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору (ч. 2 п. 11 Договору від 11.12.2014р.).

В п. 16 Договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування (п. п. 14,15 Договору від 11.12.2014р.).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання Договору № 1247/30 про організацію взаєморозрахунків від 11.12.2014р., відповідно до платіжного доручення № 123 від 23.12.2014р., позивачу було перераховано 716000 грн. заборгованості за природний газ за Договором №2563/14 від 31.10.2014р. Зазначена сума оплачена ДКСУ у Житомирській області 23.12.2014р. (а. с. 54).

Також 11.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області (сторона перша), департаментом фінансів Житомирської ОДА (сторона друга), фінансовим управлінням Малинського міськвиконкому (сторона третя), управлінням житлово - комунального господарства виконавчого комітету Малинської міської ради (сторона четверта), Малинським комунальним підприємством "Паперовик" (сторона п'ята), ТОВ "Малин Енергоінвест" (сторона шоста) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено Договір № 1250/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 (а. с. 52, 53).

За змістом п.п. 3 - 9 вище вказаного Договору, Державна казначейська служба України перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 884000 грн на підставі рішення Мінфіну.

Даний договір містить аналогічні умови що і договір №1247/30 від 11.12.2014р..

Як вбачається з платіжного доручення №120 від 23.12.2014р. (а. с. 54) вказана сума була оплачена ДКСУ у Житомирській області 23.12.2014р..

Отже, станом на 23.12.2014р. у відповідача перед позивачем була відсутня заборгованість по Договору на купівлю - продаж природного газу від 27.11.2013р. № 520/14-ТЕ-10.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого газу у строки, встановлені п. 6.1 Договору № 520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013 р. на купівлю - продаж природного газу, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 568715,93 грн., з яких: 372558,56 грн. інфляційні втрати, 3% річних в сумі 37459,35 грн. та пені в сумі 158698,02 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі договору купівлі - продажу природного газу №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у період з січня 2014р. по квітень 2014р. здійснювало на користь Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" поставки природного газу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу.

Пунктом 6.1 договору №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо оплати поставленого природного газу у строки, встановлені п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013р. №520/14-ТЕ-10, слугувало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 158 698,02 грн. пені, 37 459,35 грн. 3% річних, 372 558,56 грн. інфляційних втрат.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція) п. 1 Порядку).

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Як встановлено місцевим господарським судом, 11.12.2014р. між головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області (сторона перша), департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації (сторона друга), фінансовим управлінням Малинського міськвиконкому (сторона третя), Управління житлово комунального господарства виконавчого комітету Малинської міської ради (сторона четверта), Малинським комунальним підприємством Паперовик / Державне комунальне підприємство Малинміськводоканал (сторона пята), товариством з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест (сторона шоста) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договори №1247/30 та №1250/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік"), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, відповідачем згідно платіжних доручень від 23.12.2014р. №120 та №123 погашено заборгованість в частині основного боргу в сумі 1 600 000 грн. на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків №1247/30 та №1250/30 від 11.12.14р. Зазначена сума оплачена головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області 23.12.2014р. (а.с. 55).

З огляду на вищенаведене позивач не має претензій до відповідача щодо основної суми боргу.

Проте, як зазначалось вище ,позивач, вважаючи, що сума основного боргу була сплачена відповідачем з порушенням строків визначених договором звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього 158 698,02 грн. пені, 37 459,35 грн. 3% річних, 372 558,56 грн. інфляційних втрат.

Так, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2 договору №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. визначено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до част.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що укладенням договорів про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 11.12.2014р. № 1247/30, №1250/30 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №520/14-ТЕ-10 від 27.11.2013р. у вигляді пені, 3% річних та інфляційних необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 11.12.2014р. № 1247/30, № 1250/30, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 158 698,02 грн. пені, 37 459,35 грн. 3% річних, 372 558,56 грн. інфляційних втрат - відсутні.

Аналогічна правова позиція про відсутність підстав для стягнення пені та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України викладена в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 року № 3-101гс14, від 09.09.2014 року № 3-102гс14, від 09.09.2014 року № 3-105гс14, від 16.09.2014 року № 3-111гс14, від 30.09.2014 року № 3-114гс14, від 25.03.15р. №3-23гс15, від 01.07.15р. №3-322гс15, від 16.09.15р. №3-500гс15, від 07.10.15р. №3-883гс15, від 11.11.15р. №3-968гс15.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. (постанова ВГСУ від 21.04.15р. у справі № 924/1265/13).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями апелянта про те, що договори про організацію взаєморозрахунків не містять положень про розповсюдження своєї дії , а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних, що здійснені до укладення вищезазначених договорів №1247/30 та №1250/30 є правомірними.

Також, колегія суддів зазначає, що не заслуговує на увагу і твердження апелянта про те, що у постановах Верховного суду України надано оцінку умовам договорів про взаєморозрахунок, укладених у 2012 році на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року № 517 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", а не умовам договорів про взаєморозрахунок, укладених на виконання Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30, оскільки дане спростовується викладеним у самих постановах Верховного суду України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови в позові про стягнення 158 698,02 грн. пені, 37 459,35 грн. 3% річних, 372 558,56 грн. інфляційних втрат.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року у справі № 906/1602/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4999,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 01.12.2015 р. у справі № 906/1602/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.