ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2016 Справа № 923/1776/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Дудар І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон

до Херсонської міської організації інвалідів і ветеранів війни, м. Херсон

про розірвання договору та зобов'язання повернути майно.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність № 2928-16 від 15.12.2015р.

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність від 06.11.2015р., представник ОСОБА_3, довіреність від 23.11.2015р.

Суть спору: Управління комунальної власності Херсонської міської ради звернулось до суду з позовом до Херсонської міської організації інвалідів і ветеранів війни, в якому просить розірвати договір безоплатного безстрокового користування нежилим приміщенням №1351 від 21.01.2008р., площею 290,8 м.кв., розташованим за адресою: вул. Паровозна, 23 у м. Херсоні, укладений між позивачем і відповідачем та зобов'язати повернути вказаний об'єкт до комунальної власності. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору №1351 від 21.01.2008р., документальні докази, положення п.3 ч.2 ст. 834 ЦК України та ст. 188 ГК України.

06 листопада 2015 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позов є необґрунтованим. Даний відзив суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 26-27).

25 листопада 2015 року позивач, в порядку ст. 22 ГПК України подав до суду заяву про зміну предмета позову.

Зокрема, не змінюючи підстав позову позивач просить:

1. Розірвати договір безоплатного безстрокового користування нежилим приміщенням площею 290,80 м.кв., розташованим за адресою: вул. Паровозна, 23 у м. Херсоні, від 21.01.2008р. №1351, укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та Херсонською міською організацією інвалідів і ветеранів війни.

2. Зобов'язати Херсонську міську організацію інвалідів і ветеранів війни повернути Управлінню комунальної власності Херсонської міської ради нежилі приміщення загальної площею 290,80 м.кв., розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Паровозна, 23.

Ухвалою від 01.12.2015р. суд, прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, після чого предмет позову вважається викладеним у запропонованій позивачем редакції.

16 грудня 2015 року відповідач подав до суду письмове заперечення на позовну заяву з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову. У даному запереченні відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Дане заперечення суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 113-114).

Ухвалою від 24.12.2015р. суд, на підставі ч.3 ст. 69 ГПК України продовжив строк вирішення спору у справі № 923/1776/15 на п'ятнадцять днів - до 12.01.2015р. та відклав розгляд справи на 11.01.2016р.

29 грудня 2015 року відповідач подав до суду із супровідним листом нові докази. Даний лист з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 118-120).

Представник позивача у судовому засіданні 11.01.2016р. позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та у задоволенні позову просили відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву та запереченні на позовну заяву.

Також у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду, у зв'язку із наміром подати нові докази.

Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення, в яких заперечили проти відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 21 січня 2008 року між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (надалі - позивач або наймодавець) і Херсонською міською організацією інвалідів і ветеранів війни "Союз організацій інвалідів України", правонаступником якої є відповідач (надалі - відповідач або наймач), був укладений договір № 1351 безоплатного безстрокового користування комунального майна міської територіальної громади (надалі - договір).

Розділом 1 договору сторони визначили предмет договору, відповідно до якого наймодавець передає, а наймач приймає в безоплатне безстрокове користування нежилі приміщення будинку № 23 по вул. Паровозній, загальною площею 290,80 кв.м., що знаходиться на балансі управління житлового господарства. Для розміщення автомайстерні та столярної майстерні по обслуговуванню інвалідів і ветеранів війни, згідно з рішенням Херсонської міської ради від 28.02.2007р. № 294.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на ті обставини, що умовами п.4 договору визначено обов'язки наймача, зокрема: використовувати майно за цільовим призначенням та відповідно до умов цього Договору; протягом дії договору здійснювати поточний ремонт основних фондів; замовити в управління архітектури паспорт фасаду та прилеглої території, виконувати ремонтні роботи відповідно до архітектурного паспорта та затвердженого кошторису; застрахувати майно в порядку, визначеному чинним законодавством.

Позивач зазначає, що відповідачем неодноразово порушувались умови договору щодо використання орендованого майна за призначенням та недопустимості передання його в суборенду.

Так, відповідно до п.2.3. договору, передача майна в користування іншим фізичним та юридичним особам забороняється, крім госпрозрахункових підприємств, створених користувачем, які мають статус юридичної особи для виконання статутних завдань.

03 лютого 2014 року між Херсонською міською організацією інвалідів і ветеранів праці і товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес" Херсонської міської організації інвалідів і ветеранів війни, утвореним цією ж організацією для виконання її статутних завдань, був укладений договір змістом якого є, зокрема, передання останньому в користування приміщення, розташовані по вул. Паровозній, 23, площею 290,8 м.кв. на строк до 03.01.2017. Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, передача нежитлових приміщень в користування третім особам забороняється.

Позивачу стало відомо, що 01.04.2014р. ТОВ "Прогрес" уклало з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір про спільну діяльність № 1, який за своєю правовою природою є договором оренди, оскільки його предметом є надання частки виробничого приміщення для створення підприємницької діяльності за адресою: вул. Паровозна, 23.

Факт передачі приміщень підтверджується актом обстеження об'єкта комунальної власності міської територіальної громади від 13.03.2015р., складеного за участю спеціалістів управління комунальної власності та наймача.

18 березня 2015 року та 21 вересня 2015 року позивачем на адресу відповідача були направлені листи, змістом яких є вимога про розірвання договору та повернення майна. З даних листів вбачається волевиявлення наймодавця розірвати договір у зв'язку з порушенням його умов, а саме передачею майна в користування іншій особі без згоди наймодавця.

Листом від 02.10.2015 № 75 відповідач надав позивачу відповідь, в якій стверджує, що умов договору не порушував, а тому відмовляється від розірвання договору.

Позивач також зазначає, що протягом дії договору відповідачем допускались і інші порушення його умов. Так, наймачем без отримання дозволу на виконання будівельних робіт було самовільно зведено будівлю розмірами 5,4х5,4 та влаштовано паркан, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 24.06.2009 № 7/21 -03-05/318.

Отже, позивач вважає, що у зв'язку із порушенням відповідачем умов п.2.3 договору та на підставі ч.2 ст. 834 ЦК України, є підстави для розірвання договору та повернення приміщень.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши умови спірного договору №1351 від 21.01.2008р. суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позички, правовідносини за яким регулюються Главою 60 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки договір №1351 від 21.01.2008р. укладений без зазначення строку на який він укладений, то він підлягає нотаріальному посвідченню. Проте вказаний договір нотаріально не посвідчувався.

Однак, матеріали справи свідчать, що рішенням господарського суду Херсонської області від 13.04.2010р. у справі № 15/68-ПД-10 (а.с. 99-100) суд визнав дійсним договір №1351 від 21.01.2008р. Вказане рішення набуло чинності 26.04.2010р.

Таким чином, вказаний договір є дійсним.

Пунктом 10.3. договору сторони визначили, що договір може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу наймодавця договір безоплатного безстрокового користування комунальним майном міської територіальної громади може бути достроково розірваний з підстав:

- наймач використовує об'єкт найму не за призначенням;

- наймач не приступив до проведення ремонту в строки, встановлені договором безоплатного безстрокового користування комунальним майном міської територіальної громади.

Одностороннє розірвання договору не допускається. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду.

Додатковою угодою від 22.02.2011р. до договору №1351 від 21.01.2008р. сторони вирішили п.10.4 розділу 10 договору викласти у новій редакції, а саме: "Наймодавець має право відмовитися від договору в разі порушення істотних умов договору наймачем. У разі відмови Наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання Наймачем повідомлення Наймодавця про відмову від договору."

З викладеного слідує, що пункти 10.3. та 10.4. суперечать один одному, оскільки за умовами п.10.3. договору одностороннє розірвання договору не допускається, а за умовами п. 10.4. договору наймодавець має право відмовитися від договору в разі порушення істотних умов договору наймачем.

Суд вважає, що у зв'язку із наявністю таких суперечливих умов договору, слід керуватися ч.1 ст. 188 ГК України, яка встановлює заборону на зміну або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку.

Умовами п.2.3. договору сторони встановили, що передача майна в користування іншим фізичним та юридичним особам забороняється, крім госпрозрахункових підприємств, створених користувачем, які мають статус юридичної особи для виконання статутних завдань.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов п.2.3. договору передав у користування ФОП ОСОБА_4 частину виробничого приміщення для створення підприємницької діяльності за адресою по вул. Паровозній, 23 у м. Херсоні, що підтверджується договором про спільну діяльність №1 від 01.04.2014р., укладеного між ТОВ "Прогрес" і ФОП ОСОБА_4 (а.с. 18-19), а також актом обстеження об'єкта комунальної власності міської територіальної громади від 13.03.2015р., складеного за участю спеціалістів управління комунальної власності та наймача (а.с. 14).

Проаналізувавши надані позивачем докази, в обґрунтування доводів порушення відповідачем п.2.3. договору, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі у користування ФОП ОСОБА_4 частини майна по вул. Паровозній, 23 у м. Херсоні, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що передаючи у користування нежилі приміщення будинку № 23 по вул. Паровозній, загальною площею 290,80 кв.м., сторони ні у договорі, ні у додатках до договору не зазначили, площа яких саме нежилих приміщень згідно технічної документації передається відповідачу у користування. А тому і як наслідок постає питання, а які саме приміщення відповідач відповідно до п.3.1. договору від 03.02.2014р. (а.с. 15-17) передав ТОВ "Прогрес" у користування, а ТОВ "Прогрес" у свою чергу за договором про спільну діяльність №1 від 01.04.2014р. у користування ФОП ОСОБА_4 Можливо ця частка виробничих приміщень за договором № 1351 від 21.01.2008р. взагалі не була передана відповідачу у користування. Тобто позивачем не надано суду доказів, які б дійсно підтверджували, що відповідач передав у користування ТОВ "Прогрес" і ФОП ОСОБА_4 саме ті приміщення, які йому були надані позивачем у користування. Також до договору від 03.02.2014р. та до договору про спільну діяльність №1 від 01.04.2014р. не надано відповідного акта приймання-передачі, який би підтверджував надання у користування ТОВ "Прогрес" і ФОП ОСОБА_4 частки виробничих приміщень по вул. Паровозній, 23 у м. Херсоні.

Наданий позивачем акт обстеження об'єкта комунальної власності міської територіальної громади від 13.03.2015р. також не є тим належним доказом, який би підтверджував, що відповідач передав у користування ФОП ОСОБА_4 саме ті приміщення, які були йому надані позивачем у користування.

Безпідставними також є доводи позивача, що відповідач в порушення умов договору без отримання дозволу на виконання будівельних робіт самовільно звів будівлю розмірами 5,4х5,4 та влаштував паркан, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 24.06.2009 № 7/21 -03-05/318, з огляду на наступне.

Так, згідно відповіді інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-03-05/318-і від 24.06.2009р. (а.с. 21) було встановлено факт зведення будівлі розміром 5,4х5,4 та влаштування паркану по вул. Паравозній, 23 підприємством "Світлий мир", а не відповідачем.

За приписами п.3 ч.2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо річ самочинно передана у користування іншій особі.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем в порушення приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачем умов договору, тобто самочинному передачі речі у користування іншій особі, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, і у їх задоволенні має бути відмовлено.

Також суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу нежилі приміщення загальної площею 290,80 м.кв., оскільки дана вимога є похідною від вимоги про розірвання договору, у задоволенні якої суд відмовив.

Суд залишає без задоволення усне клопотання позивача про відкладення розгляду, яке позивач обґрунтовує наміром подати нові докази.

Суд вважає, що дані дії позивача спрямовані на навмисне затягування строків вирішення спору, оскільки позивачу було надано достатньо часу на реалізацію у повному обсязі своїх процесуальних прав.

Суд звертає увагу, що у призначене судове засідання на 24.12.2012р. представник позивача не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що у судовому засіданні 01.12.2015р. представник позивача був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Наслідком даних дій позивача стало продовження судом строків вирішення спору у справі № 923/1776/15 на п'ятнадцять днів - до 12.01.2016р. та відкладення розгляду справи на 11.01.2016р. Позивачем також і не наведено поважних причин, які викликали неможливість своєчасного подання певних доказів.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально не підтверджені, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.01.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко