Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"11" січня 2016 р. Справа № 927/1394/15

Позивач: Державне підприємство Державний резервний насіннєвий фонд України, юридична адреса: вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

адреса для листування: вул. Ямська, 32, м. Київ, 03038

Третя особа-1 на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Альбіон»,

вул. Собінова, 1, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, 49083

Третя особа -2 на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, 49094

Відповідач: Державне підприємство Дослідне господарство Івківці Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України,

с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 920519,00 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 83 від 04.12.2015 р., представник

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № б/н від 01.12.2015 р., представник

від третьої особи-1: не зявився

від третьої особи -2: не зявився

В судовому засіданні 11.01.2016 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Державним підприємством Державний резервний насіннєвий фонд України подано позов до Державного підприємства Дослідне господарство Івківці Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України про стягнення 920519,00 грн. заборгованості, з якої 708091,00 грн. основного боргу та 212428,00 грн. штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 8 від 20.04.2015 р. надання сільськогосподарської техніки у користування.

Позивачем подано заяву № 138-2/1-03/2209 про зменшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу на 290000 грн. (а.с.68). Подана заява залучена судом до матеріалів справи.

Відповідач відзивом на позов та представник відповідача у судових засіданнях проти позовних вимог заперечив в повному обсязі (а.с.103-106), зазначивши, що договір від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування, який є підставою заявленого позову, є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст.5 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними доказами наявність на момент укладення спірного правочину письмової згоди лізингодавців (ТОВ «ТК «Альбіон» та ПАТ КБ «Приватбанк») за договорами фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27 АН-14 та від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206, на передачу відповідачу предмету лізингу у сублізинг за спірним договором.

Позивач у судовому засіданні 11.01.2016 р. проти доводів відповідача заперечив, зазначивши, що, на його думку, наявність чи відсутність згоди лізингодаців за договорами фінансового лізингу на передачу предмету лізингу в сублізинг, не стосується правових відносин, що склалися між ним та відповідачем на підставі договору від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 21.12.2015 р. на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб 1, 2, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Альбіон» () та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» () (а.с.87-89), оскільки винесене рішення по справі може вплинути на їх права та обовязки.

У судове засідання 11.01.2016 р. треті особи 1, 2 не зявились, повноважних представників не направили.

Ухвала господарського суду Чернігівської області від 21.12.2015 р. про відкладення розгляду справи, з якої вбачається суть заявленого позову та підстави залучення ТОВ «ТК «Альбіон» та ПАТ КБ «Приватбанк» в якості третіх осіб по справі, отримана ними 25.12.2015 р. та 24.12.2015 р., відповідно. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що треті особи були завчасно повідомлені про дату, час, місце розгляду даної справи , а також про предмет та підстави позову, що розглядається (а.с.93, 95). Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2015 р., позивачем були надані поштові квитанції від 04.01.2016 р. та описи вкладення до цінних листів від 04.01.2016 р. (а.с.99-102), як докази на підтвердження своєчасного направлення копії позовної заяви з додатками на юридичні адреси третіх осіб 1, 2, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Однак, всупереч вимогам ухвали суду від 21.12.2015 р., треті особи 1,2 письмові пояснення по суті позовних вимог до суду не надали, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду не надіслали.

Враховуючи, що останній день двохмісячного строку розгляду заявленого позову припадає на 11 січня 2016 р., а також відсутність з боку сторін та третіх осіб 1, 2 заяв про продовження строку розгляду спору, суд дійшов висновку, що неявка третіх осіб 1, 2 у судове засідання 11.01.2016 р., та ненадання ними пояснень по суті заявлених вимог, не є перешкодою для розгляду справи по суті за наявними доказами у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд , -

в с т а н о в и в:

20 квітня 2015 р. між Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» (позивач, лізингодавець) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (відповідач, лізингоодержувач) () укладено договір № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування, за умовами якого у порядку та на умовах визначених договором, позивач зобовязався передати відповідачу в тимчасове користування сільськогосподарську техніку визначену у п. 1.2, а відповідач зобовязався прийняти в тимчасове користування сільськогосподарську техніку визначену п. 1.2, і зобовязався сплачувати позивачу плату (п. 1.1 договору).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців щодо держаної реєстрації відповідача станом на 18.11.2015 р. Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України () (відповідач по справі) змінило назву на Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України (а.с.29-30).

Пунктом 1.2 договору від 20.04.2015 р. № 8 визначено, що предметом договору є обприскувач самохідний АS720, заводський номер 9130781; сівалка Great Plains YP1630F-1670WS, заводський номер GR-C1092N; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300208, 2013 р.в., реєстраційний номер 40170АЕ; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300186, 2013 р.в., реєстраційний номер 40171АЕ; дисковий культиватор Кuhn tl 6000-31-2745 (надалі - сільськогосподарська техніка).

Відповідно до п. 1.5 договору сільськогосподарська техніка перебуває в фінансовому лізингу, та не перебуває в заставі.

Право власності на сільськогосподарську техніку до відповідача не переходить. (п.п. 1.3, 1.6 договору).

Виходячи з умов п.п. 5.2.7 та 5.2.9 договору від 20.04.2015 р. № 8 відповідач зобовязався не проводити поточного ремонту сільськогосподарської техніки, та не вчиняти жодного втручання в сільськогосподарську техніку (не проводити заміну деталей, будь-якого ремонту, не проводити огляду деталей). Згідно п. 3.1 договору строк надання техніки у користування з 20 квітня 2015 р. по 20 квітня 2016 р.

20 квітня 2015 р. сторонами складено акт приймання - передачі, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв: обприскувач самохідний АS720, заводський номер 9130781; сівалку Great Plains YP1630F-1670WS, заводський номер GR-C1092N; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300208, 2013 р.в., реєстраційний номер 40170АЕ; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300186, 2013 р.в., реєстраційний номер 40171АЕ; дисковий культиватор Кuhn tl 6000-31-2745 (а.с.11).

Суд, проаналізувавши умови договору від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування, дійшов висновку, що даний правочин є договором сублізингу виходячи з наступного.

Статтею 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансовий лізинг» сублізинг це вид піднайму предмета лізингу, у відповідності з яким лізингоодержувач за договором лізингу передає третім особам (лізингоодержувачем за договором сублізингу) у користування за плату на погоджений строк відповідно до умов договору сублізингу предмет лізингу, отриманий раніше від лізингодавця за договором лізингу. До договору сублізингу застосовуються положення про договір лізингу, якщо інше не передбачено договором лізингу (ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Частиною 1 ст. 807 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 808 Цивільного кодексу України ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Виходячи з умов договору від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарського техніки у користування, позивач передав відповідачу в тимчасове користування сільськогосподарську техніку, а саме обприскувач самохідний АS720, заводський номер 9130781; сівалку Great Plains YP1630F-1670WS, заводський номер GR-C1092N; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300208, 2013 р.в., реєстраційний номер 40170АЕ; трактор Axion 940 № А2324ЕАА2300186, 2013 р.в., реєстраційний номер 40171АЕ; дисковий культиватор Кuhn tl 6000-31-2745, - а відповідач, в свою чергу, прийняв зазначену сількогосподарську техніку в тимчасове користування, і зобовязався сплачувати позивачу, обумовлену договором, плату (п.п. 1.1, 5.2.1 договору). Крім того, відповідач зобовязався не проводити поточного ремонту сільськогосподарської техніки, та не вчиняти жодного втручання в сільськогосподарську техніку (не проводити заміну деталей, будь-якого ремонту, не проводити огляду деталей) (п.п. 5.2.7, 5.2.8 договору). Пунктом 1.5 договору сторони визначили, що сільськогосподарська техніка перебуває в фінансовому лізингу.

На вимоги ухвали суду від 07.12.2016р.(а.с.60-61), позивачем були надані додаткові письмові пояснення від 15.12.2015 р. № 138-2/1-03/2208 по суті заявлених вимог (а.с.70), згідно яких останній зазначив, що сільськогосподарська техніка, що є предметом договору від 20.04.2015 р. № 8, дійсно перебуває в лізингу позивача згідно договору фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27АН-14, який укладений між позивачем та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Альбіон» , та згідно договору фінансового лізингу від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206, що укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк». До пояснень додані належним чином засвідчені копії витребуваних судом договорів фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27АН-14 та від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206.

Виходячи з умов договору від 26.03.2014 р. № 27 АН-14 фінансового лізингу та додатку № 1 до нього («Специфікація»), ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Альбіон» (лізингодавець) передало на умовах фінансового лізингу у платне користування, а позивач (лізингоодержувач) прийняв предмет лізингу: обприскувач самохідний AS вартістю 221340,00 дол. США та сівалка Great Plains YP1630F-1670WS вартістю 140760,00 дол. США (а.с. 74) та зобовязався сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.. Строк дії договору з 26.03.2014 р. по 20.12.2015 р. Зазначений строк може бути змінено відповідно до умов даного договору (п. 12.1 договору від 26.03.2014 р. № 27 АН-14). Майно було передано третьою особою 1- позивачу згідно акту приймання передачі від 01.04.2014 р. (а.с.75) .

Тобто, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судом встановлено, що за договором фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27 АН-14 позивачу було передано у фінансовий лізинг сільськогосподарську техніку, яка згодом була передана позивачем відповідачеві у сублізинг на підставі договору від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування. На момент укладення договору від 20.04.2015 № 8 (договору сублізингу) вказане майно перебувало в фінансовому лізингу у позивача на підставі договору фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27 АН-14.

За умовами договору від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206 фінансового лізингу (а.с.76-81), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (третя особа 2) придбало у власність у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Приватлізинг», а потім передало позивачу (лізингоодержувачу), а позивач прийняв від третьої особи 2 в платне користування, на умовах фінансового лізингу , майно відповідно до специфікації, наданої в додатку № 1 до даного договору: трактор Axion 940 № А2300208, 2013 р.в.; трактор Axion 940 № А2300186, 2013 р.в.; дисковий культиватор Кuhn tl; дисковий культиватор Кuhn tl (а.с.97).

Згідно п. 11.1 договору від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206 строк лізингу з дати підписання договору до 11.03.2019 р. Протягом усього терміну дії даного договору майно є власністю банка (п. 4.1 договору від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206). Протягом усього терміну дії даного договору Державному підприємству «Державний резервний насіннєвий фонд України» (позивачу по справі) забороняється без згоди банку передавати майно у сублізинг, оренду, у позику або будь-яким іншим способом третій стороні, передавати в заставу або відчужувати у будь який спосіб (п. 4.2 договору від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206). За актом прийому передачі майна від 24.03.2014 р. до договору від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206 (а.с.84), ПАТ «КБ «Приватбанк» передав, а позивач прийняв у фінансовий лізинг зазначене в договорі та специфікації майно.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши повноважних представників сторін, судом встановлено, що за договором фінансового лізингу від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206 позивачу було передано у фінансовий лізинг сільськогосподарську техніку, яка згодом була передана позивачем відповідачеві у сублізинг на підставі договору від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування. На момент укладення договору від 20.04.2015 № 8 вказане майно перебувало в лізингу у позивача на підставі договору фінансового лізингу від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206. Договір фінансового лізингу від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206 містить пряму заборону на передачу предмету лізингу в сублізинг без згоди власника майна ПАТ КБ «Приватбанк», що є лізингодавцем за договором фінансового лізингу (п. 4.2 вказаного договору).

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що у разі передачі предмета лізингу в сублізинг обовязковою умовою договору сублізингу є згода лізингодавця за договором лізингу, що надається в письмовій формі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з вимог ст. 34 вказаного Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, належних письмових доказів на підтвердження наявності на момент укладення договору від 20.04.2015 р. № 8 (договору сублізингу) письмової згоди на передачу предмета лізингу в сублізинг від третіх осіб 1,2, - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Альбіон», що є лізингодавцем за договором фінансового лізингу від 26.03.2014 р. № 27 АН-14, та від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» , що є лізингодавцем за договором фінансового лізингу від 12.03.2014 р. № DNH2LNI05206, до матеріалів справи не надано. В судових засіданнях представником позивача заявлено про відсутність таких письмових доказів у позивача ( а.с.108).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та необхідними в даному випадку письмовими доказами наявності письмової згоди лізингодавців за договорами фінансового лізингу на передачу предмету лізингу в сублізинг станом на 20.04.2015 р., тобто на момент укладення спірного договору. Відсутність такої згоди є порушенням прямої вимоги Закону, а саме ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про фінансовий лізинг.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

За приписами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що договір від 20.04.2015 р. № 8 надання сільськогосподарської техніки у користування є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 5 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки наявність письмової згоди лізингодавців за договорами фінансового лізингу, є обовязковою умовою договору сублізингу на момент його укладення.

Пунктом 1 частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині повязаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, повязаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини пятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПКУ, суд дійшов висновку про визнання недійсним з моменту укладення договору від 20.04.2015 року № 8, як такого, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а саме, приписам ч. 2 ст. 5 Закону України «Про фінансовий лізинг» .

Враховуючи те, що підставою заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача 920519,00 грн. заборгованості, з якої 708091,00 грн. сума основного боргу та 212428,00 грн. сума штрафу, є неналежне виконання відповідачем саме умов договору від 20.04.2015 р. № 8, то визнання судом такого договору недійсним, як такого, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства України, - виключає можливість задоволення позову із заявлених позивачем підстав.

За таких підстав, суд відмовляє в задоволені заявленого позову в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача виходячи з приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 27, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Визнати недійсним договір від 20.04.2015 р. надання сільськогосподарської техніки у користування №8, з моменту його укладення, як такий, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

2. В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 12.01.2016р.

Суддя І.Г.Мурашко