УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11.01.2016Справа № 910/341/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна», м. Львів

до Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор", м. Київ

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна», м. Львів, 11 січня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 04 січня 2016 року до відповідача, Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор", м. Київ, про стягнення грошових коштів.

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна» позовна заява б/н від 04 січня 2016 року про стягнення грошових коштів не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

У відповідності до ч. 1 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином-суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Юридична особа відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону. Отже, від імені юридичної особи позовну заяву підписує повноважна посадова особа, повноваження якої ґрунтуються на установчих документах чи приписах закону.

Особа, яка є представником, повинна мати належним чином посвідчені повноваження на ведення справи в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб у господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, надають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище (ч. 2 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, право на представництво юридичної особи пов'язане з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

Керівник підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначено законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їхнє посадове становище. Повноваження керівників юридичних осіб підтверджується:

а) документами, що посвідчують їхнє посадове чи службове становище. До таких документів відносять накази (чи інші аналогічні документи) про призначення на посаду, протоколи зборів про обрання на посаду;

б) установчими документами юридичної особи, в яких містяться повноваження посадових чи службових осіб, що беруть участь у справі як представники цих осіб.

Від імені позивача позовна заява підписана представником позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності № 01-15 від 01.01.2015 року, виданої генеральним директором товариства - ОСОБА_2, однак серед документів, доданих до позовної заяви, відсутні докази, які б станом на час подання позову до суду підтверджували посадове становище ОСОБА_2, як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна», як-то: довідка з ЄДРПОУ, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, установчі документи, де було б зазначено керівника позивача станом на час звернення з позовом до суду

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як зазначено п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, що позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб).

Нормами ст. 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до абз. 2, 6 п.п.3.1 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). У випадках, передбачених статтею 56 Господарського процесуального кодексу України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

За змістом п.20.1 Постанови №10 від 24.10.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", визначаючи територіальну підсудність справи, судам необхідно виходити з того, що місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Судом встановлено, що в якості доказу направлення Державному підприємству Українському державному інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" позовної заяви з доданими до неї документами додано фіскальний чек № ПН 55 від 04.01.2016 року та опис вкладення у цінний лист від 04.01.2016 року.

Відповідно до поданого заявником фіскального чеку № ПН 55 від 04.01.2016 року та опису вкладення у цінний лист від 04.01.2016 року Державному підприємству Українському державному інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" направлено кореспонденцію за адресою: 03680, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, яка вказана в позовній заяві.

При цьому, судом встановлено, що у відповідності до відомостей з інформаційно-довідкового адміністратора єдиних та державних реєстрів - Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що функціонує відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1846/5 "Про затвердження Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2105/22417 місцезнаходженням Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" є: 03037, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, що позбавляє суд можливості перевірити факт дотримання заявником вимог ст. 56 Господарського процесуального кодексу України та достовірно встановити факт направлення відповідачу саме доданих до позовної заяви документів, а не іншої кореспонденції.

Суд дійшов висновку, що зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, проте у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Разом з тим, відповідно до п. 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, у наданій разом з позовною заявою квитанції № 0.0.485345726.1 від 04 січня 2016 року відсутні докази зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, що суперечить вимогам Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, квитанція № 0.0.485345726.1 від 04 січня 2016 року не може вважатись належним доказом сплати судового збору за подання відповідної заяви, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначено у ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, суд обмежений у праві самостійного витребування доказів. Тому, суд у разі порушення позивачем ст. 57 Господарського процесуального кодексу України не має права скористатися приписами ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, а навпаки, є зобов'язаним виконати вимоги ст. 63 зазначеного Кодексу України.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п. 2, 4 ч.3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Отже, позовна заява з доданими до неї документами не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику без розгляду для усунення допущених порушень.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст., 38, 44, 57, п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст.ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву б/н від 04 січня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна» до Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" про стягнення грошових коштів з доданими до неї документами повернути заявнику без розгляду.

Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна», що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя О.С. Комарова