ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 925/2033/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представники позивача: ОСОБА_1 - підприємець особисто, ОСОБА_2 - за довіреністю,

представник відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лєтол"

про стягнення 298 020 грн 99 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до Господарського суду Черкаської області позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю "Лєтол" про стягнення коштів в сумі 298 020 грн. 99 коп., що включають в себе 268 322 грн. боргу за надані позивачем послуги з перевезення силосу відповідно до договору від 17.08.2015, 26 434 грн. 66 коп. пені, 1 609 грн. 90 коп. індексу інфляції, 1 653 грн. 75 коп. три проценти річних за прострочення розрахунку по 21.12.2015, а також про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 4 470 грн. 31 коп. і витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

У відзиві на позовну заяву та у додатку до відзиву (а.с. 21, 50) відповідач вказав, що відсутність в бухгалтерії товариства товаро-транпортних накладних унеможливлює провести точний облік виконаної позивачем роботи; позивач в процесі дії договору не підтвердив надані ним послуги по перевезенню документами, яких вимагає закон та договір, а підписаний акт виконаних робіт не можна вважати основним документом, на підставі якого виникає боргове зобов'язання; у зв'язку з цим відповідач не визнає заявлених позивачем позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні.

У судовому засіданні 05.01.16 позивач подав клопотання, в якому просить припинити провадження у справі в частині вимоги про стягнення 93 322,68 грн боргу у зв'язку з тим, що вказані кошти були перераховані відповідачем після подання позову, на підтвердження чого подав виписку із банківського рахунку.

У судовому засіданні 05 січня 2016 року оголошено перерву до 18 січня 2015 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 18.01.2016 представник відповідача не з'явився, не повідомив суду причини його нез'явлення, не подав суду заяву про розгляд справи за участі представника відповідача.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, з огляду на таке. Про час і місце розгляду справи представник відповідача був повідомлений у засіданні 05.01.2016, про що свідчить його власноручний запис у розписці, приєднаній до матеріалів справи. Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору. Суд приходить до висновку, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання є правом сторони, а не обов'язком

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Представники позивача у судовому засіданні повністю підтримали позов з урахуванням клопотання про припинення провадження у справі щодо стягнення боргу в сумі 93 322,68 грн, заперечили проти доводів представника відповідача у відзиві на позов і додатку до нього та пояснили, що 12.01.2016 сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків та директором відповідача підписаний акт звірки розрахунків, при цьому були надані наявні у позивача первинні документи та звірені із даними відповідача, в цьому акті підтверджено належну до сплати вартість послуг з перевезення в сумі 393 322,68 грн., оплату відповідачем коштів в сумі 218 322,68 грн. та залишок боргу 175 000 грн., яку позивач просить стягнути; при складанні акта звірки жодних претензій чи зауважень щодо документів не було і про будь-які претензії в акті не вказано; складання в процесі виконання Договору накладних ф. 78 відповідає звичній практиці оформлення документів між сторонами, вони повністю фіксують та відображають виконання роботи позивачем; представники позивача просили задовольнити позов та прийняти рішення у даному судовому засіданні; пояснили, що при підписанні акта звіряння взаєморозрахунків представники відповідача пропонували позивачу забрати позовну заяву, припинити судове провадження, після чого розрахунок буде здійснено по мірі надходження коштів, однак позивач не має підстав для припинення провадження у справі, так як розрахунок не проведений, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань за договором, чим наносить позивачу значних збитків.

У судовому засіданні 18.01.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників у судовому засіданні, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєтол" (Замовник за договором, відповідач у справі) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Виконавець за договором, позивач у справі) уклали Договір надання послуг по перевезенню від 17 серпня 2015 року, далі - Договір, за умовами якого Виконавець зобов'язався надати послуги вантажного транспорту по перевезенню силосу, а Замовник - сплатити за це встановлену плату. Надання послуг підтверджується складанням товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт. Замовник проводить оплату за транспортні послуги з розрахунку 76 грн за 1 тону. Розрахунки за даним Договором здійснюються в такому порядку: на розрахунковий рахунок Виконавця або через касу Замовника: передоплата в сумі 25 тисяч грн; друга оплата 40% від загальної суми; кінцевий розрахунок не пізніше 30 днів після завершення робіт згідно акту виконаних робіт (п.п. 1.1.-1.4 Договору).

Пунктом 1.5 Договору сторони передбачили, що Замовник несе наступну відповідальність за договором: у випадку прострочення розрахунку за виконану роботу Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

На виконання Договору позивач надавав послуги з перевезення силосу, а відповідач їх приймав та оформлялися реєстри ф. 78, в яких зазначалися дати перевезення, кількість ходок, номери автомобілів, кількість тонн силосу. За результатами наданих позивачем послуг позивач та директор відповідача ОСОБА_3 підписали 06 вересня 2015 року акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) про те, що Виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги) по договору від 17 серпня 2015 року: перевезення силосу в кількості 5405,43 тонн, загальна вартість виконаних робіт (послуг) без ПДВ становить 393 322,68 грн. Сторони претензій одна до одної не мають. Підпис директор відповідача скріплений печаткою підприємства.

В період з 21.08.2015 по 29.12.2015 відповідач перерахував на рахунок позивача кошти в загальній сумі 218 322, 68 грн., при цьому на момент подання позивачем позову до суду відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 125 000 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21 грудня 2015 року (дату подачі позовної заяви до господарського суду) становила 268 322 грн 68 коп. В період з 22.12.2015 по день розгляду справи відповідач перерахував на рахунок позивача кошти в сумі 93 322,68 грн. Станом на момент прийняття рішення залишок боргу відповідача складає 175 000 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 1 від 08 грудня 2015 року, в якій просив відповідача перерахувати йому основний борг та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання, на яку відповідач не відповів.

В процесі розгляду справи сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків від 12.01.2016, в якому підтвердили залишок заборгованості відповідача на цю дату в сумі 175 000 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем підтверджено у акті звірки від 12.01.2016, що після подання позивачем позовної заяви до господарського суду відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 93 322 грн 68 коп., які позивач зарахував у часткове погашення основної заборгованості відповідача за надані послуги та подав заяву про припинення провадження у справі в цій частині вимоги у зв'язку з відсутністю предмет спору. Таким чином заява позивача підлягає задоволенню, а провадження у справі в частині вимоги про стягнення 93 322,68 грн боргу підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

З огляду на викладене, судом розглядається позовна вимога про стягнення 175 000 грн основного боргу, 26 434,66 грн пені, 1 609,90 грн інфляційних втрат та 1 653,75 грн три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

За приписом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 193, 202 Господарського кодексу України та статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписано 06 вересня 2015 року акт здачі-прийняггя виконаних робіт (надання послуг) на суму 393 322,68 грн без зауважень чи претензій, про відсутність яких вказано у акті окремим рядком.

Судом встановлено і відповідачем не спростовано факт наявності між сторонами договірних відносин по Договору надання послуг по перевезенню від 17.08.2015, надання вказаних у Договорі послуг по перевезенню силосу та існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем станом на момент прийняття судом рішення в сумі 175 000 грн.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не заперечив та наявність цієї суми боргу підтвердив у акті звірки розрахунків, не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором від 17.08.2015.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 175 000 грн боргу за надані позивачем послуги перевезення є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, тобто такою, що підлягає задоволенню.

Доводи представника відповідача у додатку до відзиву на позов суд оцінює критично, оскільки в ньому викладені загальні положення, які спростовуються поданими у справу доказами та підписаними особисто директором відповідача актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 06.09.2015 та актом звірки розрахунків станом на 12.01.2016.

В частині 2 статті 193 ГК України вказано, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно частини 3 статті 5 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Відповідно до частини 2 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка відповідно до статті 546 ЦК України є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

За приписом частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.5 Договору сторони передбачили сплату Замовником пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення у випадку прострочення розрахунку за виконану роботу.

Позивачем доведено і відповідачем не спростовано факт допущення прострочення платежів за отримані послуги, періоди прострочення позивачем розраховані вірно та вказані у позовній заяві щодо кожного із платежів, отже, позивач правомірно пред'явив до стягнення з відповідача неустойку за порушення відповідачем строків розрахунку за отримані послуги, тому з відповідача належить стягнути на користь позивача 26 434 грн. 66 коп. пені за прострочення розрахунку за період з 06 жовтня 2015 року по 20 грудня 2015 року.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційного нарахування на суму боргу застосовуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки.

Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат виконаний позивачем з урахуванням дат та сум належних позивачем до сплати, періодів прострочення розрахунку, який розрахований до сплати відповідачем 93 322,68 грн боргу, тому вказані вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем сум 1 609 грн. 90 коп. індексу інфляції та 1 653 грн. 75 коп. три проценти річних за період з 06 жовтня 2015 року по 20 грудня 2015 року.

Оскільки позов було заявлено позивачем правомірно, вказана у позові сума відповідала дійсності та відповідач сплатив позивачу частково суму боргу після подання позовної заяви до суду і ним не доведено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, тому на підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 4 470 грн. 31 коп.

Клопотання позивача про відшкодування з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до статті 44 ГПК України до судових витрат зокрема відносяться витрати на оплату послуг адвоката. У статті 49 цього Кодексу також вказано про розподіл сум на оплату послуг адвоката. Отже, виходячи із приписів вказаних норм Господарського процесуального кодексу України, стороні можуть бути відшкодовані за рахунок іншої сторони лише витрати, якщо вони сплачені стороною саме адвокату, на підставі укладеного з ним договору, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Як вбачається із поданих позивачем документів, а саме з договору про надання правових послуг від 21.12.2015, копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, квитанції на оплату коштів, позивач уклав договір з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, який не є адвокатом. Тому понесені позивачем витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню.

Вказане відповідає рекомендації в пункеті 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", в якій вказано, що за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Оскільки вимога про відшкодування з відповідача витрат на оплату правових послуг не відноситься до позовних вимог, тому відмова позивачу у відшкодуванні витрат на оплату правових послуг не впливає на об'єм задоволених вимог позивача і позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись пунктом 1-1 статті 80, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині вимоги про стягнення 93 322,68 грн основного боргу.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лєтол" (19951, Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Скородистик, вул. Жовтнева, 30, ідентифікаційний код 35579073) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (19900, АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - 175 000 грн. (сто сімдесят п'ять тисяч гривень) основного боргу, 26 434 грн. 66 коп. (двадцять шість тисяч чотириста тридцять чотири гривні 66 копійок) пені, 1 609 грн. 90 коп. (тисячу шістсот дев'ять гривень 90 копійок) індексу інфляції, 1 653 грн. 75 коп. (тисячу шістсот п'ятдесят три гривні 75 копійок) три проценти річних, 4 470 грн. 31 коп. (чотири тисячі чотириста сімдесят гривень 31 копійку) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення підписане суддею 22.01.2016.

Суддя А.Д. Пащенко