ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Справа № 918/673/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Алєєвої І.В.- головуючого, Данилової М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,
за участю представників:
позивача, відповідача прокуратурине з'явились (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином) Томчук М.О. (посв. від 01.08.2012 р. №000606)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р.
у справі № 918/673/15 господарського суду Рівненської області
за позовомЗаступника прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі 1. Рівненської міської ради, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс"
простягнення 50 350 грн. 83 коп.
В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" про стягнення заборгованості в сумі 50350,83 грн., з яких: 33911,42 грн. сума основного боргу, 5944,75 грн. пеня, 317,70 грн. 3% річних, 10176,96 грн. збитки від інфляції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.07.2015 р. у даній справі (суддя Марач В.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. (колегія суддів: головуючий Тимошенко О.М., судді Коломис В.В., Огороднік К.М.), позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" пеню у сумі 5944,75 грн., інфляційні втрати в сумі 10176,96 грн., три відсотки річних у сумі 317,70 грн. Припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 33911,42 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. та рішення господарського суду Рівненської області від 14.07.2015 р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" висловлює свою позицію щодо даного спору та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.12.2015 р. касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні касаційної інстанції 13.01.2016 р. представника прокуратури, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" укладено договір №1395 на постачання теплової енергії, відповідно до п. 1.1. якого підприємство зобов'язалося відпускати споживачеві теплову енергію, а споживач, у свою чергу, зобов'язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п. 1.4. договору теплова енергія подається споживачу за адресою: вул. Кн. Володимира,82 а.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку або розрахунковим способом згідно з "Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" та даними вказаними у додатку №2 до цього договору.

Відповідно до п. 4.4. договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає підприємству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 20 числа поточного місяця. В разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим способом.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №6 від 04.01.2011 р. "Про тарифи на послуги теплопостачання" визначено, що тарифи на послуги теплопостачання (централізоване опалення, підігрів води), що надаються позивачем для бюджетних установ та інших споживачів, встановлюються в розмірі, визначеному постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 14.12.2010 р. № 1767 "Про затвердження тарифів на теплову енергію КП "Теплотрансервіс", згідно з додатком до даного рішення, і вводяться в дію з моменту набрання чинності цієї Постанови та коригуються у встановленому порядку (а.с.17).

Згідно з додатком №1 до рішення виконкому від 04.01.2011 р. №6 вартість 1 Гкал з ПДВ склала 1056, 96 грн., місячна вартість опалення 1 м.кв. опалювальної площі в опалювальний період - 16, 22 грн. (а.с. 18).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства, при цьому споживач самостійно отримує рахунок.

Згідно п.5.4. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Підпунктом 3.2.1. договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Однак, відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах Рівненської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", обґрунтовано визначив в чому саме полягає порушення інтересів держави та вірно вказав про необхідність їх захисту.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій враховували те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" і Управлінням житлово-комунального господарства Рівненської міської ради було укладено договір від 29.10.2009 р. оренди будівель котелень та теплопунктів, яким надаються послуги теплопостачання споживачам м. Рівне, а котельні, індивідуальні теплові пункти, тепломережі, через які надаються послуги з теплопостачання є власністю територіальних громад м. Рівне.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", надаючи послуги теплопостачання, фактично виконує функції держави по забезпеченню життєво-необхідних прав і свобод людини, які гарантовані Конституцією та Цивільним кодексом України.

Натомість колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій помилковими, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (діючого на час подання позову) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Крім того, у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23.03.2012 р. №7, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Як убачається із матеріалів справи, заступник прокурора звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

З позовної заяви прокурора вбачається, що невиконання грошових зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" по погашенню заборгованості за спожиту теплову енергію порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" щодо своєчасної сплати податків та зборів, а ненадходження коштів у бюджет є порушенням загальнодержавних інтересів та інтересів Рівненської міської ради, яка є уповноваженим органом для здійснення функцій у галузі житлово-комунального господарства.

За твердженнями прокурора, обраний ним спосіб захисту поновить право Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та територіальної громади м. Рівне в особі Рівненської міської ради.

Однак, приймаючи рішення у даній справі суди попередніх інстанцій не врахували наступне.

Так, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 02.03.2015 р., виданого Реєстраційною службою рівненського МУЮ, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" є товариством, яке засноване (створене) на основі приватної власності фізичної особи і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

За приписами до ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Згідно ст. 63 Господарського кодексу України різновидом підприємств є корпоративне підприємство. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

З вищевикладеного вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" є самостійним господарюючим суб'єктом і має право через свої органи укладати договори, набувати майнові та немайнові права, бути самостійно, як позивачем так і відповідачем у суді.

Також, суди попередніх інстанцій не врахували ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», якою встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Пунктами 20, 31 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: щодо прийняття рішень про наділення органів самоорганізації населення окремими власними повноваженнями органів місцевого самоврядування, а також про передачу коштів, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення; щодо передачі іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Водночас, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки тому, що законом не передбачено покладення функцій органів місцевого самоврядування на господарські товариства засновані на приватній власності.

Згідно до ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

В той час, суди попередніх інстанцій не врахували, що рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.04.2012 р. №80 «Про тарифи та послуги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"», яке міститься в матеріалах справи, є лише рішенням про реалізацію через виконавчий комітет власних повноважень міської ради, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанцій не звернули увагу, що договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" і Управлінням житлово-комунального господарства Рівненської міської ради, міська рада тільки надала в оренду для вищезгаданого товариства будівлі котелень та теплопунктів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Крім того, суди попередніх інстанцій не обґрунтували і те, в чому саме полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, які підлягають захисту у суді для Рівненської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

Таким чином, у колегії суддів касаційної інстанції відсутні підстави визнати судові рішення попередніх інстанцій такими, що повністю відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р. із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскаржувані в касаційному порядку судові рішення наведеним вимогам не відповідають.

Відповідно до пункту 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мегаполіс" задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. у справі № 918/673/15 та рішення господарського суду Рівненської області від 14.07.2015 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя І. Алєєва

Судді: М. Данилова

Т. Данилова