ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 922/6174/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство", м. Ізюм Харківської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Восток-Строй", м. Харків
про стягнення 173818,97 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 10.02.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 1-гс/п від 11.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ізюмське лісове господарство", м. Ізюм Харківської області (позивач) 25.11.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Восток-Строй", м. Харків про стягнення 173818,97 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором купівлі - продажу № 130 від 01.04.2015 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу в розмірі 150528,38 грн. та пеню в розмірі 23290,59 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 листопада 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6174/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 14 грудня 2015 року о 10:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 49642 від 11.12.2015 р.) та розгляд справи № 922/6174/15 вирішено відкласти на 12 січня 2016 р. об 11:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

23.12.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 51130), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

28.12.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 51429), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

12.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 647) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

12.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшли пояснення (вх. № 648), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, позовні вимоги з врахуванням здійснених відповідачем оплат суми боргу в добровільному порядку на загальну суму 100000,00 грн. підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 50528,38 грн., штрафні санкції в розмірі 23290,59 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми боргу визнав, проте повністю заперечив проти заявлених до стягнення штрафних санкцій в розмірі 23290,59 грн. та в цій частині просить суд в задоволенні позову відмовити.

За висновками суду, матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, в зв'язку із чим господарська справа № 922/6174/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

01.04.2015 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір купівлі - продажу № 130 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, продавець зобов'язався продати, а покупець купувати товар на умовах франко - верхній склад покупця (т.с. І а.с. 13).

Згідно з п. 2.1. вищевказаного Договору, по якості товар відповідає ГОСТу 9463-88. Об'єм товару визначається згідно ГОСТ 2708-75 "Лісоматеріали круглі. Таблиця вимірів".

Ціна на товар встановлена в гривнях за 1 м.куб. на умовах франко - верхній склад продавця з навантаженням (п. 3.1. Договору).

Відповідно до 4.1. Договору, продаж товару по даному договору здійснюється на умовах франко - верхній склад продавця з навантаженням.

Згідно з п. 4.2. Договору, продавець навантажує товар на автомобіль покупця, покупець вивозить товар своїм транспортом та за свій рахунок.

Вартість послуг по навантаженню товару дорівнює фактичному навантаженню деревини згідно товарно - транспортних накладних, відповідно до місця навантаження. На послуги по навантаженню товару виписується рахунок на оплату та акт виконання робіт (п. 4.5. Договору).

Згідно з п. 5.3. Договору, комплект товаро-супровідних документів: товарно - транспортна накладна, рахунок - фактура, специфікація.

Відповідно до п. 6.1. Договору, приймання товару по кількості та якості (п. 2.1.) здійснюється уповноваженими представниками обох сторін на верхньому складі продавця перед завантаженням на транспортний засіб, з підписанням товарно - транспортної накладної.

Умовами п. 7.1. Договору, сторони погодили та встановили, що оплата за отриманий товар проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця на протязі 20 банківських днів з моменту отримання товару.

Банківські витрати пов'язані із перерахуванням коштів оплачуються покупцем (п. 7.2. Договору).

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує, що станом на 11.10.2015 року останнім виконано умови договору перед відповідачем та продано відповідачеві товар на загальну суму 268423,27 грн.

На виконання умов Договору відповідачу направлялися рахунки на оплату поставленого товару та виконані послуги № 152 від 24.04.2015р., №163 від 07.05.2015р., №171 від 15.05.2015р., №173 від 15.05.2015р., №182 від 20.05.2015р., №194 від 27.05.2015р., №199 від 02.06.2015р., №200 від 04.06.2015р., №210 від 09.06.2015р., №248 від 23.06.2015р., №273 від 06.07.2015р., №274 від 06.07.2015р., №321 від 24.07.2015р.

Позивачем наголошено, що відповідач неналежним чином виконав прийняті на себе зобов'язання за Договором купівлі - продажу № 130 від 01.04.2015 року в часті повної та своєчасно оплати товару, на підставі чого, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 150528,38 грн.

Такі обставини, на думку позивача, порушують його законні права та інтереси та підлягають їх захисту в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 19.10.2015 року та 03.11.2015 року перерахував на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 100000,00 грн., про що суду надані примірники платіжних доручень на вказану суму (т.с. І а.с. 134-135). Також, між сторонами проведено звіряння розрахунків за результатами якого складено акт звіряння.

За таких обставин, господарський суд, приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а також те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, визнав позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 50528,38 грн. такими, що правомірні та обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 100000,00 грн., суд відмовляє в цій частині позову як в безпідставно заявленому, оскільки вказана заборгованість сплачена відповідачем 19.10.2015 р. та 03.11.2015 р., тоді, як позивач звернувся з позовом до суду 24.11.2015 р. (т.с. І а.с. 106). Тобто, після перерахування вказаних коштів на рахунок позивача.

Щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій в розмірі 23290,59 грн., суд зазначає про наступне.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 9.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим Договором.

Відповідно до п. 9.2. Договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі та оплати товару сторони сплачують штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару та несплачених коштів за кожен день затримки.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторону, яка їх сплатила від виконання зобов'язань за цим Договором.

Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, позивач пояснює заявлені до стягнення штрафні санкції як пеню.

Частиною 3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Посилаючись у позовній заяві на несвоєчасну оплату відповідачем отриманого товару позивач не навів та не надав доказів зазначених обставин та періодів прострочки, оскільки наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій (т.с. І а.с. 6, 108) не ґрунтується на доказах, наданих у справі, вказані у розрахунку періоди прострочки документально не підтверджені.

Згідно з вимогами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, нормами господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування заявлених позовних вимог покладається на позивача.

Проте позивач не довів зазначені ним у розрахунку стягуваної суми періоди прострочки оплати товару і, відповідно, не довів правомірність заявлених вимог про стягнення штрафних санкцій, що також унеможливлює перевірити розрахунок заявленої суми з врахуванням проплат відповідача.

Відповідно до пункту 1.12. Постанови пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Господарський суд звертає увагу, що ухвалою господарського суду Харківської області про порушення провадження у даній справі від 27.11.2015 року позивача зобов'язано було надати обґрунтований розрахунок щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій, в яких чітко зазначити які саме штрафні санкції (штраф чи пеня) заявлені позивачем до стягнення (т.с. І а.с. 2).

Проте позивачем надано до матеріалів справи пояснення, в яких міститься той же самий розрахунок, який викладено позивачем в позовній заяві (т.с. І а.с. 108).

Так, відповідно до вимог п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням викладених обставин та норм чинного Закону, враховуючи обмеженість строків розгляду господарських справ, господарський суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог в частині заявлених до стягнення 23290,59 грн. штрафних санкцій без розгляду.

Враховуючи залишення судом позовних вимог в частині заявлених до стягнення 23290,59 грн. штрафних санкцій, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій господарським судом не розглядається.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення рішення, господарський суд зазначає про наступне.

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочення рішення відповідачем вказано на те, що отримані від позивача товари використовувалися відповідачем для потреб АТО, а також те, що затримка в розрахунках за товари сталася з причин відсутності належного розрахунку з відповідачем зі сторони замовника відповідних робіт.

Проте заявником клопотання не подано жодних доказів в обґрунтування вказаних обставин, на підставі чого, господарський суд вважає його необґрунтованим, оскільки вказані відповідачем обставини не знаходять свого документального відображення наявними матеріалами справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати за майновий характер спору в даному разі на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124,129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Восток - Строй" (61001, м. Харків, вул. Кірова, буд. 38, ) на користь Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Ентузіастів, 23, ) - 50528,38 грн. заборгованості за Договором купівлі - продажу № 130 від 01.04.2015 р., 758,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В позові в частині заявленої до стягнення 100000,00 грн. заборгованості - відмовити.

Позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 23290,59 грн. штрафних санкцій - залишити без розгляду.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 16.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_3