ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 909/1250/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Довгополові А.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль", № 140-0-0-00/8/231 від 02.02.15 р. (вх. № 01-05/662/15 від 10.02.2015 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2015 р.

у справі № 909/1250/14 (суддя Деделюк Б.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль", вул. Лєскова, 9, м. Київ, 010111

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславжитлобуд", с. Стрільців, 23, офіс 610, Івано-Франківськ, 76018

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ТОВ "Передмістя 2000", вул. Хмельницького, 176, м. Львів, 79024

про звернення стягнення на предмет іпотеки

За участю сторін:

від позивача: ОСОБА_3, представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не зявились (належним чином повідомлені);

від третьої особи: не зявились (належним чином повідомлені).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось.

Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколах судового засідання.

Причини зміни складу колегії розгляду даної справи викладені в наявному у матеріалах справи розпорядженні в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду.

Причини відкладення розгляду справи та зупинення провадження у ній викладені в відповідних ухвалах апеляційного суду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2015 року (суддя Деделюк Б.В.) відмовлено в задоволенні позову ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" до ТзОВ "Станіславжитлобуд", за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ТОВ "Передмістя 2000", про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 03.07.2009 (реєстровий № 1648), а саме земельну ділянку загальною площею 2,8996 га, яка знаходиться за адресою масив Боднарчик с.Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 121880756, що належить ТОВ "Станіславжитлобуд", в рахунок погашення заборгованості перед АТ "ОСОБА_2 Аваль" за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007 в розмірі 145 633, 12 доларів США основної заборгованості; способом реалізації предмета іпотеки визначено проведення прилюдних торгів за початковою ціною, передбаченою іпотечним договором від 03.07.2009 1 394 700 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що генеральна кредитна угода та іпотека за іпотечним договором є припиненими та відповідно до вимог ст. ст. 3,4 ЗУ "Про іпотеку" у позивача відсутнє право застосовувати обраний ним спосіб захисту порушеного права, такий як звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.ст. 37,38 ЗУ "Про іпотеку" вартість предмету іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та прийшов до висновку про відсутність згоди між іпотекодавцем і іпотекодержателем з приводу визначення ціни предмету іпотеки, так як відсутня іпотека з приводу даного майна як така, зазначивши, що відсутнім є і експертний висновок з приводу визначення вартості обєкту нерухомості. На підставі ст. ст. 577, 604, 653 ЦК України та ст. ст. 3, 4, , 17, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції , ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» оскаржило таке в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції зробив невірний висновок про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки лише за наявності запису у єдиному державному реєстрі про перебування земельної ділянки в іпотеці. Скаржник вказує, що договори № 11/09-10/001 від 22.12.2009р. про переведення боргу, додатковий договір № 012/00-20-07/035/5 G5-К від 22.12.2009р. про заміну сторони боржника в кредитному договорі № 012/00-20-07/035/ G5-К від 14.06.2007р. та додатковий договір № 012/00-20-07/034/5 G5-К від 22.12.2009р. про заміну сторони боржника в кредитному договорі № 010/09-00-07/034/5 G5-К від 13.06.2008р., які стали причиною вилучення запису про перебування земельної ділянки в іпотеці, визнані недійсними в судовому порядку, що свідчить, як вважає апелянт, про наявність грошового кредитного зобовязання ТОВ «Передмістя 2000» перед ПАТ «ОСОБА_2 Аваль». Отже, враховуючи наявність непогашеного основного боргу, судом першої інстанції неправильно застосовано ст.ст. 3,4 Закону України «Про іпотеку» та зроблено помилковий висновок про припинення іпотеки за іпотечним договором від 03.07.2009 року. Скаржник звертає увагу, що Закон України «Про іпотеку» не містить положень про припинення взаємних прав та обовязків іпотекодавця та іпотекодержателя з моменту вилучення запису про державну реєстрацію іпотеки. Сторонами іпотечного договору не укладалася угода про його розірвання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що між позивачем та ТОВ «Екстім» було укладено договір про розірвання Генеральної кредитної угоди. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, а тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що іпотека за іпотечним договором є припиненою, оскільки припинено основне зобовязання. Зазначає, що приватним нотаріусом за ініціативою самого позивача було проведено державну реєстрацію відомостей про припинення іпотеки, а, відтак, у позивача відсутнє право застосовувати обраний ним спосіб захисту порушеного права. Враховуючи наведене, вважає подану апеляційну скаргу безпідставною.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши в судових засіданнях думку присутніх представників сторін, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2015р. При цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Судом встановлено, що 14.06.2007р. між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" та ТОВ "Екстім" (змінено найменування на ТОВ "Передмістя 2000") укладено Генеральну кредитну угоду № 5-к (далі генеральна кредитна угода), відповідно до якої банк зобовязується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невідємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника не повинен перевищувати 25 250 000,0 грн.

Згідно п. 1 Розділу 1 генеральної кредитної угоди кредитор, на підставі цієї угоди, зобов`язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами.

У подальшому, сторонами генеральної кредитної угоди укладалися Додаткові Договори до генеральної кредитної угоди (а.с.17-27 Т.1).

14.06.2007р. в рамках генеральної кредитної угоди між тими ж сторонами укладено кредитний договір № 012/00-20-07/035 G5-К, з умов якого вбачається, що банк надав ТОВ Екстім (ТОВ Передмістя 2000) кредит у сумі 2 450 000 дол. США зі сплатою 10% річних. Строк погашення заборгованості визначено до 12.06.2012р.

13.06.2008 року в рамках генеральної кредитної угоди між тими ж сторонами укладено кредитний договір № 010/09-00/07-034/035 G5-К, з умов якого вбачається, що кредитор зобов`язується надавати позичальнику кредит в формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 12 800 000,0 грн., а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором (п. 1.1. договору); кінцевий термін погашення кредиту позичальником 05 червня 2009 року (п. 1.2. договору).

До вищезазначених кредитних договорів Додатковими угодами вносилися зміни та їх окремі пункти викладалися у нових редакціях.

03 липня 2009р. на забезпечення повного виконання грошових зобовязань ТОВ Екстім, що виникли з генеральної кредитної угоди № 5-К від 14.06.20007р., а також з будь яких додаткових угод та змін до неї, додаткових договорів, які укладені або можуть бути укладені в її рамках у майбутньому, між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" та ТОВ "Станіславжитлобуд" укладено іпотечний договір (надалі договір іпотеки, іпотечний догоовір), за яким ТОВ "Станіславжитлобуд" передало в іпотеку ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" земельну ділянку, загальною площею 2,8996 га, яка знаходиться за адресою: масив «Боднарчик», с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 121880756. Вартість земельної ділянки на момент укладення цього договору сторонами погоджено в розмірі 1 394 700,0 грн.

22 грудня 2009 року між позивачем та ТОВ фірма «Екстім» (ТОВ "Передмістя 2000") підписано Угоду про розірвання Генеральнї кредитної угоди. (Т.1 а.с. 122).

Згідно п.2 цієї угоди з моменту набуття чинності цього договору сторони не вважають себе пов`язаними правами та обов`язками, що виникли у звязку з генеральною кредитною угодою.

Згідно п. 3 цієї угоди зобов`язання, припинені цим договором, виконання яких сторонами вже почалося, повинні бути виконані до 22.12.2009 року, а саме: позичальник зобов`язується погасити, в тому числі шляхом підписання договорів про переведення боргу на ТОВ «Торговий центр «Екстім престиж» на суму заборгованості по договорах, укладених в рамках цієї генеральної кредитної угоди, відсотків за користування коштами, а кредитор після погашення позичальниками заборгованості вказаним способом, за кредитами знімає заборону з майна та вчиняє всі необхідні дії щодо вивільненого майна, яке перебуває в забезпеченні по вищезазначеній генеральній кредитній угоді.

22.12.2009 року між АТ «ОСОБА_2 Аваль», ТОВ фірма»Екстім» та ТОВ «Торговий центр «Екстім-Престиж» було підписано Договір про переведення боргу № 11/09-10/001. За ним заборгованість ТОВ фірма»Екстім» перед банком за вищевказаними двома кредитними догооврами в розмірі 902 972,82 долари США і 2 893 000, 0 грн. переводилась на ТОВ «Екстім-Престиж».

Також, 22.12.2009 року між АТ «ОСОБА_2 Аваль» та ТОВ «Торговий центр «Екстім-Престиж» було підписано Додатковий договір № 012/00-20-07/035/5 G5K про заміну сторони боржника в кредитному договорі № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007 року та Додатковий договір № 010/09-00/07-034/035 G5-К про заміну сторони боржника в кредитному договорі № 010/09-00/07-034/035 G5-К від 13.06.2008 року.

Позивач не заперечує, та з листа ВАТ ««ОСОБА_2 Аваль» від 25.12.2009 року приватному нотаріусу Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_4 вбачається, що позивач просив нотаріуса у звязку із повним погашенням заборгованості ТОВ фірма «Екстім» перед позивачем, розірванням генеральної кредитної угоди № 5-К від 14.06.2007 року та припиненням у звязку з цим дії іпотечного договору від 03.07.2009 року зняти заборону відчуження майна : земельної ділянки, площею 2,8996 га, що знаходиться за адресою: масив «Боднарчик» с Угринів Тисьменицького району Івано-Франківської області (а.с. 123 Т.1).

З копії Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (а.с. 124 Т.1) вбачається та сторонами не заперечується, що приватним нотаріусом 30.12.2009 року було вчинено реєстраційну дію з вилучення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію іпотеки.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.06.2011 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2012 року, у справі №5010/868/2011-9/37 визнано недійсним договір про переведення боргу № 11/09-10/001 від 22.12.2009 року, укладений між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль", ТОВ фірма "Екстім" та ТОВ "Торговий Центр "Екстім Престиж". Визнано недійсними: - додатковий договір № 010/09-00/07-034/6 G5-K до кредитного договору № 010/09-00/07-034 G5-K від 13.06.2008 року, укладений 22.12.2009р. між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" та ТОВ "Торговий Центр "Екстім Престиж"; - додатковий договір № 012/00-20-07/035/5 G5-K до кредитного договору № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року, укладений 22.12.2009р. між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" та ТОВ "Торговий Центр "Екстім Престиж".

Позивач зазначає, що у звязку з наведеним, ТОВ «Передмістя 2000» залишається позичальником за кредитними договорами з позивачем та боржником за зобовязаннями, які випливають із цих договорів, і основне зобовязання не є припиненим.

Також встановлено, що ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» звернулося до Господарського суду м.Києва з вимогою про визнання його кредитором в провадженні у справі № 5011-28/15641-2012 про банкрутство ТОВ «Передмістя 2000», підставою такої вимоги ОСОБА_2 зазначив існування у ТОВ «Передмістя 2000» заборгованості по кредитних договорах № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року та № 010/09-00/07-034 G5-K від 13.06.2008 року сукупна заборгованість - 5 508 712,84 грн.).

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 31.07.2014 року у справі № 5011-28/15641-2012 ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» було визнано кредитором ТОВ «Передмістя 2000» на суму 18 592 691,36 грн., з яких 17 687 803,08 грн. - вимоги четвертої черги; а 904 888,28 грн. шостої черги (п.п.1 п.1 резолютивної частини ухвали). У даній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що вимоги ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» обґрунтовані неналежним виконанням боржником кредитних договорів № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року та № 010/09-00/07-034 G5-K від 13.06.2008 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 12 лютого 2015 року п.п.1 п.1 ухвали господарського суду м.Києва від 31.07.2014 року у справі № 5011-28/15641-2012 залишено в силі.

У даній Постанові Вищого господарського суду України зазначено, що ТОВ фірма "Екстім" змінило найменування на ТОВ "Передмістя 2000", що підтверджується протоколом від 12.04.2012 №12.04.12.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

08.10.2014 року ПАТ «ОСОБА_2 банк аваль» направив іпотекодавцю ТОВ «Станіславжитлобуд» та ТОВ «Передмістя 2000» вимогу про уснення порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, за кредитними договорами, що укладені в рамках генеральної кредитної угоди № 5-К від 14.06.2007 року. (а.с.70-71 Т.1).

Проте докази виконання такої вимоги та усунення порушення кредитних зобовязань відповідачем у матералах справи відсутні.

06.11.2014 року позивач ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулось до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до іпотекодавця - ТОВ «Станіславжитлобуд».

Предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.07.2009 року, а саме земельну ділянку загальною площею 2,8996 га, яка знаходиться за адресою масив Боднарчик с.Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 121880756, в рахунок погашення заборгованості перед АТ «ОСОБА_2 Аваль» за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К, від 14.06.2007р. в розмірі 145 633,12 дол. США основної заборгованості.

Підставою спору позивач зазначив ті обставини, що кредитне зобов`язання за кредитним договором існує, таке не припинене, строк виконання кредитного зобовязання настав, але боржник не виконував належним чином своїх зобов`язань, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Вимога банку про виконання зобов`язання майновим поручителем - іпотекодавцем також залишена без виконання, а тому позивач як кредитор вправі задоволити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Нормативною підставою позову позивач зазначив ст.ст. 526,572, 589,590,610,612,1046-1056 ЦК України, ст.ст. 1,7,11,33,36-38 Закону України «Про іпотеку».

У свою чергу, відповідач вважає, що як генеральна угода, так і іпотечний договір є припиненими, відсутнім є запис про іпотеку у державному реєстрі іпотек, а відтак, у позивача відсутнє право застосовувати обраний ним спосіб захисту порушеного права.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Оскільки позивачем обрано такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки та основною нормативною підставою позову зазначено ст. 33 Закону України «Про іпотеку», то у предмет доказування у даній справі входить: існування, чинність основного зобовязання; - доведення факту невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання; розмір заборгованості у звязку з невиконанням основного зобовязання; - існування та чинність договору іпотеки; - звернення у встановленому порядку кредитора до іпотекодавця з вимогою про виконання зобовязання за боржника у звязку з неналежним виконанням останнім основного зобовязання, та інші факти та обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Як вже встановлено судом, між позивачем та третьою особо, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі, було укладено генеральну кредитну угоду, в межах якої укладено два кредитні договори, які є невід`ємною її частиною, що свідчить про виникнення кредитного грошового зобов`язання між сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Слід зазначити, що судом першої інстанції не було досліджено факту укладення такої генеральної кредитної угоди, кредитних договорів в її межах, тобто факту виникнення та існування основного зобовязання. Натомість, судом встановлено факт розірвання такої кредитної генеральної угоди, а відтак і припинення основного зобовязання за генеральною кредитною угодою, з чим не погоджується апеляційний господарський суд, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 174 Господарського кодексу (надалі - ГК) України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Підстави припинення зобовязання передбачені Главою 50 ЦК України.

Зокрема, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін.

Так, як встановлено, у даному випадку, мала місце угода між сторонами про розірвання кредитної генеральної угоди. Проте, така угода у п.3 передбачала припинення кредитного зобовязання шляхом підписання договору про переведення боргу на третю особу - ТОВ «Торговий центр «Екстім Престиж». Матеріалами справи підтверджено укладення такого договору про переведення боргу.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає такого способу припинення зобовязання як переведення боргу на третю особу.

Разом з тим, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.06.2011 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2012 року, у справі №5010/868/2011-9/37 визнано недійсним договір про переведення боргу № 11/09-10/001 від 22.12.2009 року, укладений між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль", ТОВ фірма "Екстім" та ТОВ "Торговий Центр "Екстім Престиж".

Отже, оскільки, сторони погодили розірвання генеральної кредитної угоди шляхом укладення договору про переведення боргу, який визнано недійсним у судовому порядку, то угода про розірвання генеральнї кредитної угоди від 22 грудня 2009 року не може вважатися підставою для розірвання генеральної кредитної угоди та підтверджувати припинення основного зобов`язання.

Крім того, Розділом 9 генеральної кредитної угоди передбачено, що Угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до часу повного погашення позичальником заборгованості за всіма договорами, укладеними в рамках даної угоди. Ця генеральна угода також втрачає чинність на підставі письмового повідомлення кредитора у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, передбачених цією Угодою або договорами, укладеними в її рамках.

Проте у даному випадку також відсутні докази припинення дії генеральної кредитної угоди з підстав, передбачених самою генеральною кредитною угодою.

Разом з тим, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Вищевказані висновки зроблені Верховним судом України у постановах від 23.09.2015 року у справі № 6-213цс15 та 09.09.2015 року у справі № 6-939цс15.

А в даному спорі розірвання кредитного договору не могло б бути підставою для припинення іпотеки, якою забезпечувалось зобовязання, враховуючи те, що заборгованість з генеральної кредитної угоди (кредитного договору № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007р.) виникла до її укладення та не була погашена боржником.

Тобто, зважаючи на встановлені факти та преюдиційне значення встановлених фактів у рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 24.06.2011 р., в даному випадку апеляційний господарський суд не встановив доказів на підтвердження припинення основного зобовязання боржника за укладеними кредитними договорами № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року та № 010/09-00/07-034 G5-K від 13.06.2008 року.

Отже, матералами справи та наявними доказами не доведено факту припинення основного зобовязання, що виникло з генеральної кредитної угоди, а зокрема, з кредитного договору № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року.

Також, як було встановлено, на забезпечення повного виконання грошових зобовязань боржника ТОВ Екстім, що виникли з генеральної кредитної угоди № 5-К від 14.06.20007р., а також з будь яких додаткових угод та змін до неї, додаткових договорів, які укладені або можуть бути укладені в її рамках у майбутньому, між ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" та ТОВ "Станіславжитлобуд" 03.07.2009 року укладено іпотечний договір, за яким ТОВ "Станіславжитлобуд" передало в іпотеку ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" земельну ділянку, загальною площею 2,8996 га, яка знаходиться за адресою: масив «Боднарчик» с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 121880756.

З іпотечного договору вбачається, що предметом іпотеки є земельна ділянка за кадастровим номером 121880756, загальною площею 2,8996 га, що знаходиться за адресою масив Боднарчик с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області та належить ТОВ Станіславжитлобуд.

У матеріалах справи відсутні докази визнання іпотечного договору нечиннним, а відтак, він вважається чинним правочином.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Чинним законодавством встановлено, що іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).

Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Матеріалами справи встановлено внесення до Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотеки за іпотечним договором від 03.07.2009 року.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначені підстави, за наявності яких припиняється іпотека, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У даному випадку апеляційним судом було встановлено дійсність основного зобовязання. Відтак, підстави припинення іпотеки у звязку з припиненням основного зобовязання у даному випадку не підтверджені доказами.

Крім того, самим іпотечним договором у п. 9.2 передбачено, що іпотеки за цим договором припиняється, а договір втрачає силу в таких випадках: повне виконання вимог іпотекодержателя за кредитним договором; за взаємною згодою сторін, яка оформляється додатковим до цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню; продаж предмета іпотеки в ході звернення стягнення на нього відповідно до ст. 7 цього договору та/або вимог чинного законодавства України; повне знищення предмета іпотеки за умови, що він не підлягає відновленню; в інших випадках, прямо передбачених законом.

У матеріалах справи відсутні докази припинення іпотеки на підставі п.9.2 іпотечного договору.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідач вважає, що у звязку з тим, що приватним нотаріусом 30.12.2009 року було вчинено реєстраційну дію з вилучення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію іпотеки, іпотека була припинена.

Проте, боржник не зазначив конкретну норму закону, яка б підтверджувала його доводи про припинення іпотеки у звязку з вилученням запису з державного реєстру іпотек, не навів підстав, як конкретно визначених вказаною нормою, так і інших підстав, передбачених цим Законом, для визнання припиненою іпотеки за спірним договором іпотеки і, відповідно, для визнання припиненими правовідносин за цим договором.

На думку відповідача, саме угода про розірвання генерального кредитного договору стала підставою на той час припинення кредитних зобовязань, припинення іпотеки у звязку з припиненням основного зобовязання, а відтак і внесення відповідних реєстраційних дій по вилученню запису про іпотеку з державного реєстру іпотек.

Однак, як встановлено, рішенням суду було скасовано договір про переведення боргу та додатки до нього.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у звязку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Відтак договір іпотеки (права й обовязки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постановах від 27 травня 2015 року у справі № 6-332цс15 та від 24 червня 2015 року у справі № 826/19838/14.

Статтею 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1. ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 7.3.1 іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а в разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки і задоволити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки за рішенням суду у встановленому законом порядку.

На виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 08.10.2014р. позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень забезпечених іпотекою зобовязань, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.70-73 Т.1).

Проте, як вже було встановлено, відповідачем не було виконано вимог позивача, зазначених у вимозі про усунення порушень забезпечених іпотекою зобовязань.

Господарським судам слід враховувати, що виконання основного зобов'язання виключає можливість задоволення вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

Отже, враховуючи чинність та невиконання ні боржником, ні відповідачем основного зобовязання, зокрема за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року, чинність іпотечного договору, дотримання позивачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не було враховано всіх істотних обставини справи, а у звязку з цим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є передчасним, та приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною та підлягає до задоволення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

Таким чином, Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2015 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

У разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

Щодо розміру заборгованості за основним зобовязанням, то позивач у прохальній частині позову просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості лише за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К, від 14.06.2007р. в розмірі 145 633,12 дол. США основної заборгованості, що в силу принципу диспозитивності є можливим.

Позивачем до матералів справи подано розрахунок заборгованості боржника за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007р., з якого вбачається розмір основної заборгованості 902 972,82 дол. США. Така ж сума основного боргу за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007р. була зазначена позивачем у його заяві про визнання його кредитором у справі про банкрутсво ТОВ «Передмістя 2000» № 5011-28/15641-2012.

Позивач з цього приводу зазначає, що обставини існування заборгованості ТОВ «Передмістя 2000» за кредитом за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-К від 14.06.2007р. у розмірі 902 972,82 дол США, частина якої заявлена у даній справі, встановлені Господаським судом м. Києва у справі № 5011-28/15641-2012.

Апеляційний суд, оглянувши та перевіривши розрахунки позивача, враховуючи принцип диспозитивності стосовно позивача у даному випадку, вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за кредитним договором № 012/00-20-07/035 G5-K від 14/06/2007 року в сумі 145 633, 12 дол США (основна заборгованість).

Щодо початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, то апеляційний суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (Постанова Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15).

Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Оскільки для встановлення ринкової вартості предмета іпотеки (земельної ділянки за кадастровим номером 121880756 загальною площею 2,8996 га, що знаходиться за адресою: масив Боднарчик с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області та належить ТОВ Станіславжитлобуд), необхідні спеціальні знання відповідного суб'єкта оціночної діяльності, судом апеляційної інстанції ухвалою від 15.04.15 року було призначено судову оціночно-земельну експертизу у даній справі.

Проте, на 07.09.15 року адресу апеляційного суду надійшло Повідомлення № 1501 про неможливість дати висновок судової оціночно-земельної експертизи по господарській справі № 909/1250/14 у звязку з незабезпеченням сторонами доступу до обєкта дослідження (т.2 а.с. 139).

А відтак, апеляційний господарський суд вважає, що у даному випадку слід затосовувати початкову ціну предмета іпотеки, яка зазначена в іпотечному договорі.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

У звязку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в сукупності за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції судовий збір в розмірі 56796,92 грн.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль", № 140-0-0-00/8/231 від 02.02.15 р. (вх. № 01-05/662/15 від 10.02.2015 року) - задоволити. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2015 року у справі № 909/1250/14 - скасувати. Прийняти нове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль", м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславжитлобуд", м. Івано-Франківськ, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволити.

2. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль" (вул. Лєскова, 9, м. Київ, ідентифікаційний код 14305909) суму заборгованості згідно кредитного договору № 012/00-20-07/035 G5-K від 14.06.2007 року з наступними змінами, в розмірі 145 633 (сто сорок пять шістсот тридцять три), 12 (дванадцять) доларів США заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на заставлене майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславжилобуд» (м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 23, офіс 610, ) згідно іпотечного договору від 03 липня 2009 року, посвідченого 03.07.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1648, а саме: земельну ділянку за кадастровим номером 121880756, загальною площею - 2,8996 га, що знаходиться за адресою масив Боднарчик с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області.

3. Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки, а саме: земельну ділянку за кадастровим номером 121880756, загальною площею - 2,8996 га, що знаходиться за адресою масив Боднарчик, с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно іпотечного договору згідно іпотечного договору від 03 липня 2009 року, посвідченого 03.07.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1648, - шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, передбаченою іпотечним договором від 03.07.2009 року - 1 394 700,0 грн.

4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль" (вул. Лєскова, 9, м. Київ, ідентифікаційний код 14305909) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславжилобуд» (м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 23, офіс 610, ) 56 796,92 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.01.2016р.

Головуючий суддя О.П.Дубник

Суддя О.І. Матущак

Суддя О.Л. Мирутенко