ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р.Справа № 922/6223/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механік"
до Державного підприємства "Орджонікідзевугілля", м. Харків
про стягнення 37646,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механік" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Орджонікідзе" про стягнення заборгованості за договором про виконання ремонтних робіт № 01-14/65 ГП від 10.01.2014 року щодо оплати виконаних робіт в сумі 37646,412 грн., з яких 21292,05 грн. основного боргу, 15374,45 грн. інфляційних втрат та 1064,02 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 грудня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 грудня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.12.2015 року представник позивача супровідним листом (вх. № 49921) надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі. Також позивач разом із документи надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2015 року розгляд справи відкладено на 19.01.2016 року.

Представник позивача у судове засідання 19.01.2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали суду від 21.12.2015 року на адресу позивача.

Представник відповідача в судове засідання 19.01.2016 року не зявився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулась ухвала про порушення провадження у справі з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228 від 02.06.2006 року "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме в пункті 3.9.1 Постанови зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що сторони належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

10.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Механік" (позивач) та Державним підприємством "Орджонікідзевугілля" (відповідач) було укладено договір на виконання ремонтних робіт № 01-14/65 ГП, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався виконати капітальний ремонт якорів електричних ДТР у кількості 5 одиниць на загальну суму 132500,00 грн. для структурних підрозділів відповідача, а відповідач зобов`язався прийняти обладнання та оплатити її на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.1 договору, відповідач сплачує позивачу вартість робіт за договором протягом 30 календарних днів з моменту передачі обладнання з ремонту та підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Розрахунок здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за юридичною природою вказаний договір є договором про надання послуг.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було надано відповідачу послуги з капітального ремонту на загальну суму 132500,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт № 17 від 13.01.2014 року, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками (а.с. 25).

Зазначену в накладній обладнання було передано відповідачу, що також підтверджується довіреністю на представника відповідача № 30 від 13.01.2014 року та товаро-транспортною накладною від 13.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив умови договору та не здійснив повної оплати виконаних позивачем робіт.

А саме, відповідачем було здійснено оплату на суму 111292,05 грн., що підтверджується виписками банку ( арк. спр. 81-85).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка становить 21207,95 грн., у зв`язку з чим останній був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту виконання позивачем робіт згідно видаткової накладної № 17 від 13.01.2014 року та недоведеність з боку відповідача факту повного розрахунку з позивачем за надані послуги за цією накладною, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21207,95 грн. грн. обґрунтованими, правомірними, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 1064,02 грн. 3% річних та 15374,45 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 1064,02 грн. 3% річних та 15374,45 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 901 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Орджонікідзевугілля" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, п/р 2501 у банку ПАТ "Альфа-Банк м. Київ, МФО 300346, п/р 6823 у банку ПАТ "ПУМБ" м. Київ, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Механік" (83059, м. Донецьк, пр. Ілліча, 105, , адреса для листування: 03150, м. Київ, вул. Горького, 64/16) 21207,95 грн. заборгованості, 15374,45 грн. інфляційних втрат, 1064,02 грн. 3% річних та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_1

922/6223/15