Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

12 січня 2016 року Справа №927/1424/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрімпап,

вул. Мельникова, 2/10, м. Київ, 04050;

адреса для листування: АДРЕСА_1, 01001,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрспецліс,

вул. Папанінців, 18-а, м. Чернігів, 14000,

про стягнення 80769,79 грн.

Суддя Блохіна Ж.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 14.12.2015,

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні 12.01.2016 проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Укрімпап подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспеліс про стягнення 13806,15 грн., з яких 6216,15 грн. пені та 7590,00 грн. штрафу.

В судовому засіданні 23.12.2015 представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог на суму 66 963,64 грн., з яких 8,64 грн. пені та 66 955,00 грн. штрафу та заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути всього з відповідача 80769,79 грн., з яких 6224,79 грн. пені за період з 29.09.2015 по 22.12.2015 та 74545,00 грн. штрафу за період з 29.09.2015 по 22.12.2015, яка прийнята судом до розгляду.

Представник позивача підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, заяв, клопотань та відзиву на позов не надіслав. Ухвала суду про порушення провадження у справі від 23.11.2015, ухвали про відкладення розгляду справи від 15.12.2015 та від 23.12.2015, направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з довідкою Укрпошти за закінченням терміну зберігання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Згідно п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (зі змінами, внесеними постановою пленуму ВГСУ від 16.01.2013 №3) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

За змістом зазначеної ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже відповідач не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, правом на приймання участі у господарських засіданнях, на подання відзиву на позов, заяв, клопотань, на подачу доказів та іншими правами.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, суд вважає за можливе, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, розглянути справу у відсутність представника відповідача, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, вислухавши представника позивача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрімпап (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Укрспецліс (продавець) укладений договір поставки №059/15 (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 договору предметом цього договору є продукція: Пиломатеріали (далі Товар) у відповідності до товарних видаткових накладних та рахунків виписаних постачальником, які є невідємною частиною договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що постачальник зобовязується систематично поставляти у зумовлені договором або додатковою угодою до нього строки та на інших умовах покупцеві товар, а покупець зобовязується приймати вказаний товар і сплачувати за нього ціну, вказану в товарних, видаткових накладних та рахунках, в строки та на умовах згідно додатку/додатків до договору (далі Додаток), який/які є невідємною частиною договору.

Згідно з п. 5.1 договору ціна кожної партії товару визначається в додатку до цієї партії.

Відповідно до п. 5.4 договору покупець оплачує кожну партію товару, на умовах визначених в додатку до цієї партії.

Пунктом 7.1 договору визначено, що постачальник зобовязується поставляти на протязі терміну дії договору товар у кількості, асортименті, зазначених у договорі і додатків до нього.

Договір набуває чинності з моменту його підписання представниками обох сторін та є укладеним строком на три роки, а щодо взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх договірних зобовязань (п. 9.1 договору).

Відповідач видав позивачу рахунок №52 від 29.07.2015 на оплату товару на суму 60750,00 грн.

Виконуючи умови договору, позивачем здійснена попередня оплата за товар в сумі 60750,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №477 від 31.07.2015, яка міститься в матеріалах справи.

07 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №4 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 (далі Додаткова угода), згідно якої сторони визначили наступне.

Згідно з п. 1 додаткової угоди загальна кількість партії товару повинна бути не менше 19,8 м куб.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди строк поставки товару 28.09.2015.

За порушення строків поставки товару, що передбачені в п. 3.1 даної додаткової угоди, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення (п. 3.2 додаткової угоди).

Пунктом 3.3 додаткової угоди визначено, що у випадку якщо постачальник затримує відвантаження товару, що передбачені в п. 3.1 даної додаткової угоди, більше ніж на 5 (пять) банківських днів, він додатково виплачує покупцеві штраф у розмірі 1,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Ціна товару встановлюється згідно додаткової угоди №3 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015, валюта платежу гривня України з урахуванням курсу НБУ гривні до євро на дату оплати товару (п. 4 додаткової угоди).

Тобто на день здійснення оплати вартість товару складала 117194,72 грн.

Сума сплачених коштів складає 60750,00 грн.

Відповідач направляв на адресу позивача лист, в якому повідомляв про неможливість виконання зобовязань за договором №059/15 від 16.07.2015 з виготовлення заготовки дубової по технічним причинам (поломка багатопильного станка і крана). А також зобовязувався підготувати пиломатеріали до відвантаження в обємі 20 куб. м до 14.09.2015.

Позивач направив відповідачу листа вих. №33 від 21.09.2015 з проханням повернути перераховані платіжним дорученням №477 від 31.07.2015 кошти в сумі 60750,00 грн. Також позивач направив відповідачу вимогу від 12.10.2015, в якій вимагав здійснити поставку товару або повернути перераховані кошти.

Проте на день звернення з позовом до суду відповідач не виконав в повному обсязі свого зобовязання, товар в повному обсязі не передав, чим порушив умови договору, попередню оплату не повернув.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Разом з тим, згідно частини 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Суд встановив, що між сторонами 16.07.2015 укладений договір поставки №059/15, згідно умов якого відповідач зобовязується продати, а позивач прийняти та оплатити товар.

Позивач приступив до виконання умов договору, перерахувавши на рахунок відповідача попередню оплату в сумі 60750,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №477 від 31.07.2015.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України:

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав в повному обсязі свого зобовязання за договором, товар у встановлені додатковою угодою №4 від 07.09.2015 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 строки не передав.

Відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що останній не виконав свого зобовязання, товар покупцю не передав, отриману попередню оплату не повернув.

На підставі п. 3.2 додаткової угоди №4 від 07.09.2015 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 позивачем нараховано та предявлено до стягнення 6224,79 грн. пені за період прострочення виконання зобовязання з 29.09.2015 по 22.12.2015.

Згідно з п. 3.2 додаткової угоди №4 від 07.09.2015 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 за порушення строків поставки товару, що передбачені в п. 3.1 даної додаткової угоди постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення.

На підставі п. 3.3 додаткової угоди №4 від 07.09.2015 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 позивачем нараховано та предявлено до стягнення 74545,00 грн. штрафу за період прострочення виконання зобовязання з 29.09.2015 по 22.12.2015.

Відповідно до п. 3.3 додаткової угоди №4 від 07.09.2015 до договору поставки №059/15 від 16.07.2015 у випадку, якщо постачальник затримує відвантаження товару, що передбачені в п. 3.1 даної додаткової угоди, більше ніж на 5 (пять) банківських днів, він додатково виплачує покупцеві штраф у розмірі 1,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином позивач має правові підстави для нарахування штрафу та пені за прострочення виконання відповідачем зобовязання по передачі товару.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку штрафу та пені, заявлених до стягнення позивачем, дійшов висновку про правомірність їх нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 80769,79 грн., з яких 6224,79 грн. пені за період з 29.09.2015 по 22.12.2015 та 74545,00 грн. штрафу за період з 29.09.2015 по 22.12.2015.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрспецліс (вул. Папанінців, 18-а, м. Чернігів, ідентифікаційний код 38340910, інформація про рахунок відсутня) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрімпап (вул. Мельникова, 2/10, м. Київ; адреса для листування: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39138321, інформація про рахунок відсутня) 6224,79 грн. пені, 74545,00 грн. штрафу та 1218,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя Ж.В. Блохіна