ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2016 року Справа № 904/5337/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Широбокової Л.П.

при секретарі судового засідання: Ситникова М.Ю.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії Оранта на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі № 904/5337/15

за позовом публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії Оранта, м.Київ

до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Дніпроінмед, м.Дніпропетровськ

про відшкодування шкоди в сумі 17 074, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі № 904/5337/15 (суддя Панна С.П.) відмовлено в позовних вимогах публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії Оранта до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Дніпроінмед про стягнення страхового відшкодування в сумі 17 074, 12 грн., внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в порядку регресу.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване відсутністю факту вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо - транспортного правопорушення, оскільки у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Крім того, суд дійшов висновку, що розрахунок страхового відшкодування проведений особою, кваліфікація та свідоцтво оцінювача якої не підтверджено позивачем належними доказами, оскільки останнім не виконані вимоги ухвал суду щодо надання таких документів.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає доведеною вину ОСОБА_1 в ДТП, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 14.06.2013р., описовою частиною якої визначено, що «ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5 та п.10.1 Правил дорожнього руху». На думку скаржника, вказана постанова є належним доказом відповідно до ч.4 п.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 01.03.2013р. Крім того, позивач стверджує, що надсилав як на електронну адресу господарського суду, так і Укрпоштою, зокрема, копію сертифікату субєкта оціночної діяльності; копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, копію постанови про закриття кримінального провадження, які були отримані судом 01.09.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення господарського суду залишити без змін, посилаючись на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів вини ОСОБА_1 (який застрахував цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Дніпроінмед»).

Відповідач вважає, що з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що на основі показань свідків слідчий припустив, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1, однак висновок про відповідність дій водія щодо конкретної дорожньо-транспортної події може бути зроблений лише особою зі спеціальними технічними знаннями, тобто судовим експертом в галузі автотехнічної експертизи. Також, на думку відповідача, позивач не надав жодного допустимого доказу щодо здійснення ним суми виплати страхового відшкодування ОСОБА_2В.(який застрахував цивільно-правову відповідальність у ПАТ «НАСК «Оранта»), яка зазначена у позовній заяві, оскільки платіжне доручення № 71098 від 24.10.2013р. містить відомості про суму у розмірі 42 273, 78 грн. та договір № 03-01/110 від 03.09.2012р., які не мають відношення до предмету спору та учасників ДТП. Крім того, реєстр одержувачів сум відшкодувань за рахунок коштів позивача, як доказ, не відповідає вимогам належності та допустимості, оскільки позивач має можливість редагувати зміст зазначеного реєстру.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 09.11.2015р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Чус О.В., Прокопенко А.Є.

Розпорядженням в.о. голови суду ОСОБА_3 від 09.11.2015р. змінено склад судової колегії: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Широбокова Л.П.

В судовому засіданні 09.11.2015р. колегія суддів задовольнила клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, на підставі чого справа розглядалась без участі останнього.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року розгляд справи відкладався до 07.12.2015р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року виправлено описку, допущену у даті та часі відкладення розгляду справи, на 06.01.2016р.

Розпорядженням голови суду ОСОБА_4 від 04.01.2016р. змінено склад судової колегії: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

У судове засідання, яке відбулось 06.01.2016р., відповідач не забезпечив явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.205). Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вирішила розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

01.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 745836 за умовами якого страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування (страхову виплату) в порядку і на умовах, визначених даним договором, а страхувальник зобов'язався сплатити страховий платіж у визначений цим договором строк та виконувати інші умови договору (а.с. 33-38).

Відповідно до п.1.12 договору розмір першої частини страхового платежу становить 1306,35 грн. і вона повинна бути внесена 01.03.2013р. за період дії договору з 02.03.2013р. по 01.06.2013р.

Платіжним дорученням № ps13848750 від 01.03.2013р. ОСОБА_5 було внесено страховий платіж у розмірі 1306,35грн. (а.с. 208).

Застрахованим транспортним засобом, зокрема, визначено "Daewoo Lanos TF69Y ЗНГ", д. н. АХ6930СН на страхову суму - 46120,00 грн.

Відповідно до п. 1.11 договору термін дії договору з 02.03.2013 року до 01.03.2014р.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № Д/2025 від 21.06.2015р. 07.04.2013 року о 01:20 годині відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення двох автомобілів) за участю: "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та "Skoda Octavia", державний реєстраційний номер 0403РРІ50, під керуванням ОСОБА_1, що підтверджується (а. с. 13). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було, зокрема, пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

18.04.2013 року ТОВ "Гарант-Асістанс" (спеціаліст ОСОБА_7Є.) складене дослідження № АХ6930СН-18.04/2 (а. с. 20-22).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 17.04.2013 № НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 36415,14 грн. (а. с. 24 зі зворотної сторони).

ОСОБА_2 08.04.2013 звернувся до ПАТ "НАСК "Оранта" із заявою про страхову виплату (а. с. 19).

Відповідно до страхового акту № СТО-13-4776/1 від 10.07.2013 позивачем здійснений розрахунок страхового відшкодування до страхового акту у сумі 17584,12 грн. (а. с. 12).

Виплата позивачем страхового відшкодування здійснена лише у загальній сумі 14491,42 грн. здійснена позивачем на рахунок ПАТ КБ "Правекс-Банк", що підтверджується платіжним дорученням № 71098 від 24.10.2013 на суму 42273,78 грн. та реєстром одержувачів сум відшкодувань за рахунок коштів ПАТ "НАСК "Оранта" (а. с. 16).

Позивач, посилаючись на ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", надіслав на адресу відповідача заяву № 09-06-06/23126 від 08.12.2014 на виплату страхового відшкодування з вимогою відшкодувати збитки у сумі 17584,12 грн. (а. с. 11).

Відповідач на звернення позивача не відреагував, кошти не сплатив.

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Причиною виникнення спору зі справи є питання стосовно наявності чи відсутності підстав для стягнення з приватного акціонерного товариства Страхова компанія Дніпроінмед, м.Дніпропетровськ 17 584,12грн. у порядку переходу до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за полісом № АС/1579208 у ПрАТ СК «Дніпромед».

Ця обставина визнається сторонами і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 ст. 9 Закону України "Про страхування").

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до реєстру одержувачів сум відшкодувань за рахунок коштів ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» здійснив виплату 14471,42 грн. ОСОБА_2, ( зворотна сторона а. с. 16), тоді як просить відшкодувати за рахунок відповідача 17074,12 грн., тобто за межами фактичних витрат.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до вимог чинного законодавства України вина особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди може бути встановлена виключно вироком суду у кримінальній справі за ст. 286 Кримінального кодексу України або постановою у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частин 1,2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи зміст постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження від 14.06.2013р. колегія суддів не вбачає з її змісту відповіді на питання , чи сталася дорожньо-транспортна пригода саме з вини ОСОБА_1.

Цей висновок колегії суддів узгоджується з абзацом 4 частини 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , відповідно до якої постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Між сторонами в даному спорі виникли відносини суброгації, а саме перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. При суброгації нове зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13).

Позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, оскільки може реалізувати своє право безпосередньо шляхом подачі позову до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13).

Оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена позивачем, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволені позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Перевіривши, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, колегія суддів не встановила інших підстав для його зміни або скасування, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 44-49, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії Оранта на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі № 904/5337/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі № 904/5337/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 15.01.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя Е.В.Орєшкіна

Суддя Л.П.Широбокова