КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа№ 910/25440/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Кравець В.І.-представник;

Від відповідача: Мороз І.В.-представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015

у справі № 910/25440/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"

про визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" про визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/25440/15 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25440/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" у справі №910/25440/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів: Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2015 було повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/25440/15 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" повторно звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Отрюху Б.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" у справі № 910/25440/15 сформовано колегію суддів у складі: Головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 09.12.2015 було поновлено строк на апеляційне оскарження Товариству з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Централ капітал" та прийнято до провадження апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 14.01.2015.

31.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від Публічного акціонерного товариства „Банк Петрокоммерц-Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, який судовою колегією було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.08.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" (цесіонарій) був укладенрй договір відступлення прав вимоги (договір цесії).

Пунктом 1.1. договору цесії визначено, що за цим договором цедент передає (відступає) цесіонарію свої права вимоги (надалі іменуються "права", "право" або "право вимоги", в залежності від контексту) до боржників (надалі іменуються "Боржник" або "Боржники" в залежності від контексту) за кредитними договорами (надалі іменуються "Основні договори" або "Основний договір", в залежності від контексту), перелік яких міститься в додатку № 1 де договору, а цесіонарій приймає (набуває) права вимоги за основними договорами та зобов'язується сплати цеденту ціну прав вимоги за цим договором.

Право вимоги за зобов'язаннями, визначеними за Основними договорами в іноземній валюті відступаються в розмірі, еквівалентному національній валюті за офіціййим курсом НБУ на день відступленш (передачі) прав за даним договором.

Відповідно до п. 3.2. договору цесіонарій здійснює оплату ціни прав вимоги за цим договором в розмірі 228 083 091,37 грн. шляхом перерахуваня вказаної суми грошових коштів на рахунок цедента, зазначений в п. 7.2. цього договору, у строк до закінченя операційного часу в день укладення (підписання) цього договору.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпеченя виконання зобов'язань за договором цесії 28.08.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" (заставодержатель, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" (заставодавець) був укладений договір застави майнових прав № 3700/840-3-1 (далі - договір застави).

Пунктами 1.2., 1.3. договору застави передбачено, що предметом застави є майнові права заставодавця, які належать заставодавця на підставі банківського вкладу № 3700/8400 від 17.07.2015, укладеному між заставодавцем та заставодержателем, які в тому числі складаються з права вимоги повернення вкладу у розмиірі 11 000 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору становить 234 487 715,00 грн., та права вимоги відсотків, які нараховані/будуть нараховані заставодержателем згідно з умовами договору банківського вкладу

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що повідомлення про порушення основного зобов'язання № 05-21/1654 від 31.08.2015 оформлено з порушенням вимог ст.ст. 26, 27, 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а тому Банк не має право звертати стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 5.1. договору застави передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов'язання воно не буде виконано боржником належним чином та в повному обсязі, а також в інших випадках, встановлених цим договором та положеннями чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5.5.3. договору застави при невиконанні боржником основного зобов'язання за забезпеченим договором та/або заставодавцем обов'язків, передбачених цим договором, майнові права вважаються переведеними на заставодержателя з моменту відправлення повідомлення заставодержателем заставодавцю про настання заставного випадку та прийняття заставодержателем майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

У відповідності до п. 3 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема шляхом відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач направив позивачу повідомлення № 05-21/1654 від 31.08.2015, в якому зазначив про порушення зобов'язань, встановлених договором відступлення прав вимоги (договром цесії) від 28.08.2015, що полягає в несплаті перед Банком заборгованості у розмірі 228 083 091,37 грн. та вимагав негайно виконати порушене зобов'язання, а саме в повному обсязі здійснити оплату заборгованості перед Банком. В противному разі, зі спливом 30 (тридцяти) днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави (відправлення даної вимоги), Банк набуває майнові права ТОВ "ФК "Централ капітал", які виступають предметом застави, у розмірі заборгованості, еквівалентною на день погашення вимог Банку відповідно до офіційного курсу НБУ, та матиме право здійснити задоволення забезпеченої заставою вимоги в повному обсязі.

Частиною 4 статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що з дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Згідно статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач не довів і не вказав в чому полягає порушення його права щодо надіслання позивачем повідомлення № 05-21/1654 від 31.08.2015.

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів.

З огляду на наведене, враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Централ капітал" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25440/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25440/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко