Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" січня 2016 р. Справа № 906/1473/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 04.08.2015р.,

від відповідача: ОСОБА_2, керівник,

ОСОБА_3, довіреність від 03.11.2015р.,

від третьої особи, ОСОБА_4, голова ліквідаційної комісії, постанова №14 від 10.04.2014р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" (Житомирська обл., м. Коростень)

до Коростенської районної спілки споживчих товариств (Житомирська обл., м.Коростень)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Підприємства споживчої кооперації автотранспортного підприємства Коростенської райспоживспілки (Житомирська обл., м.Коростень)

про визнання попереднього договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. дійсним, зобов'язання укласти основний договір

з перервою в судовому засіданні, оголошеною відповідно до ст.77 ГПК України,

з 12.01.2016 р. до 15.01.2016 р.,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" (Житомирська обл., м.Коростень) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Коростенської районної спілки споживчих товариств (Житомирська обл., м.Коростень) про визнання попереднього договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. дійсним, зобов'язання укласти основний договір.

Господарським судом ухвалою від 25.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/1473/15, розгляд справи призначено на 03.11.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Господарським судом ухвалою від 03.11.2015р. розгляд справи відкладено на 24.11.2015р., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Підприємство споживчої кооперації автотранспортне підприємство Коростенської райспоживспілки.

Господарським судом ухвалою від 24.11.2015р. за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору на 15 днів згідно ч.3 ст. 69 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 08.12.2015р.

В судовому засіданні 08.12.2015р. представник позивача подала заяву про забезпечення позову (вх.№02-44/1204/15 від 08.12.2015р.) з додатками згідно переліку.

Представники відповідача подали до справи додаткові пояснення (заперечення проти позову) за вх.№17469/15 від 08.12.2015р. з додатками (копіями положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України та статуту, затвердженого 30.07.2009р.).

Представник відповідача подала клопотання (вх.№17470/15 від 08.12.2015р.) про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, у зв'язку з необхідністю надання письмових пояснень.

Господарським судом ухвалою від 08.12.2015р. відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" за вх.№02-44/1204/15 від 08.12.2015р. про забезпечення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зважаючи на необхідність подання додаткових доказів, господарський суд відклав розгляд справи на 12.01.2016р.

11.01.2016р. від представника Коростенської райспоживспілки надійшли пояснення по справі (вх.№153, а.с.179).

12.01.2016р. через діловодну службу від представника позивача надійшла заява (вх.№239) про здійснення фіксації судового розгляду справи №906/1473/15.

Відповідно до вказаного клопотання здійснювався запис розгляду судової справи за допомогою технічних засобів, а саме програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду"; архівний оригінал звукозапису на диску СD-R долучений до матеріалів справи.

Також, 12.01.2016р. від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви (вх.№281/16 від 12.01.2016р., а.с.182-184).

У відповідності до ст.77 ГПК України 12.01.2016р. оголошено перерву в судовому засіданні.

Після продовження слухання справи в засіданні 15.01.2016р. представник відповідача ОСОБА_3 подала письмове клопотання (вх.№448/16) про виклик в судове засідання в порядку ст.30 ГПК України для дачі пояснень щодо укладення попереднього договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014 р. директора ТОВ "Транс-АШ" ОСОБА_5.

Розглянувши вказане клопотання, з врахуванням висловлених позицій з приводу нього присутніх учасників процесу, та приписів ст.30 ГПК України, з огляду на наявну у справі викладену правову позицію позивача щодо укладення попереднього договору, господарський суд дійшов висновку про відсутність необхідності виклику в засіданні керівника позивача для надання пояснень з цього ж приводу, а тому у задоволенні даного клопотання відмовив.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і додаткових поясненнях по справі. Представник посилається на те, що відсутність нотаріального посвідчення договору є відповідальністю обох сторін, а не лише позивача, а також, що відповідно до вимог ст.220 ЦК України такий договір може бути визнано дійсним, оскільки узгоджено усі істотні умови попереднього договору та умови договору сторонами виконувались (позивач сплачував грошові кошти на виконання попереднього договору, а відповідач приймав їх в повному обсязі, тим самим гарантував виконати свої зобов'язання в майбутньому. Представник підтримала доводи, викладені письмово у позовній заяві (а.с.3-6), поясненнях до відзиву на позовну заяву (а.с.65-67), додаткових поясненнях до позовної заяви (а.с.182-184).

Представник відповідача при розгляді справи проти позовних вимог заперечила, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.48), поясненнях (а.с.49-50), додаткових поясненнях (заперечення проти позову) (а.с.150-151), поясненнях по справі (а.с.179).

Представник третьої особи при розгляді справи надала пояснення про те, що Підприємство споживчої кооперації автотранспортного підприємства Коростенської райспоживспілки не є власником спірного майна.

Заслухавши при розгляді справи пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.02.2014р. між Районною спілкою споживчих товариств, від імені якого діє голова правління ОСОБА_2, на підставі Статуту та згідно постанови правління (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" (покупець) було підписано попередній договір купівлі-продажу основних засобів (а.с.10), відповідно до п.1 якого продавець продає, а покупець купує основні засоби: нерухоме майно (нежитлові приміщення), що розташовані за адресою: Житомирська обл., с.Коростень, вул.Грушевського,108, згідно переліку визначеного в наведеній специфікації:

1) Будівля адмінбудинку, загальна площа 51,7 кв.м., вартість 13820,00грн.;

2) Прохідна, загальна площа 10,6 кв.м., вартість 1417,00 грн.;

3) Зварювальна, загальна площа 32,0 кв.м., 4277,00 грн.;

4) Профілакторій, загальна площа 421,3 кв.м.,112631,00 грн.;

5) Склад запчастин, загальна площа 82,0 кв.м., 17752,00 грн.;

6) Склад ПММ, загальна площа 51,7 кв.м., 10961,00 грн.;

7) Склад запчастин, загальна площа 66,4 кв.м., 10366,00 грн.;

8) Туалет, загальна площа 9,1 кв.м., 1260,00 грн.;

9) Огорожа, загальна площа 434,5 кв.м., 80516,00 грн.,

а всього вартістю 253000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% 42166,67 грн.

Відповідно до п.2 даного договору, 100% оплата вартості основних засобів здійснюється покупцем в термін до 31 квітня 2014 року включно. Покупець набуває право власності на основні засоби з моменту повної оплати їх вартості та нотаріального посвідчення і державної реєстрації правочину. Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна проводиться після оплати повної його вартості.

Згідно з п.4 договору, передача основних засобів у власність покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі в день повного розрахунку.

У відповідності до п.7 договору, оплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та всіх витрат за складання та нотаріальне оформлення цього договору здійснюється за рахунок покупця.

В пункті 12 договору сторони визначили, що цей договір сторони вважають попереднім, таким що обумовлює всі істотні умови домовленостей стосовно купівлі-продажу, є укладеним з дня його підписання сторонами та має юридичну значимість до моменту укладання, нотаріального посвідчення та державної реєстрації основного договору купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості попередньої часткової оплати за нежитлові будівлі згідно договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" перераховувало Коростенській РСС наступні грошові кошти:

- 5000,00 грн. згідно квитанції №11523856 від 14.02.2014р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №N110254073 від 14.02.2014р.;

- 5000,00 грн. згідно квитанції №11565390 від 21.02.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №NOKKD53365 від 21.02.2014 р.;

- 8000,00 грн. згідно квитанції №QS01 від 25.04.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №N11VZ52498 від 25.04.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №11890867 від 25.04.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №QS01 від 30.04.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №QS01 від 06.08.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №N11VZ50515 від 06.08.2014 р.;

- 5000,00 грн. згідно квитанції №N11VZ56475 від 17.09.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №QS01 від 18.09.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №QS01 від 17.09.2014 р.;

- 10000,00 грн. згідно квитанції №NOZJ443318 від 30.04.2014 р. (а.с.11-20), всього 123000,00 грн.

Також, позивачем двічі перераховувались відповідачу кошти в сумі 130000,00 грн. (05.08.2015р. та 10.08.2015р., виписки з банківського рахунку позивача, а.с.21), проте, вказані кошти двічі були повернуті Коростенською райспоживспілкою як помилково пераказані (07.08.2015р. та 17.08.2015р., виписки з банківського рахунку позивача, а.с.22).

Відповідно до матеріалів справи, в подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" звернулось до Коростенської районної спілки споживчих товариств з повідомленням про дату та місце укладання основного договору від 07.08.2015р. за вих.№14, врученого адресату 12.08.2015 р. (а.с.23).

У повідомленні позивач зазначав, що 03.08.2015р. ним як покупцем на розрахунковий рахунок продавця перераховано за попереднім договором купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. останній платіж та здійснено оплату 100% загальної вартості основних засобів. Посилаючись на зазначене, позивач просив РССТ з'явитись для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, 17.08.2015р. об 11:00год. та забезпечити наявність усіх необхідних документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно доводів позивача, для укладення договору купівлі-продажу у визначені у повідомленні дату, час та місце, представники Коростенської РССТ не прибули.

У відповідності до наявної у справі засвідченої відповідачем копії листа від 21.08.2015р. №88, адресованого Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" (а.с.24), останньому правління відповідача повідомило, що попередній договір купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. не був нотаріально посвідчений, тобто, не має юридичної сили.

22.09.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-АШ" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовною заявою у даній справі, в якій, посилаючись на умови підписаного між сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 10.02.2014 р. та приписи ст.220 ЦК України, ст.182 ГК України, товариство просило прийняти рішення, яким визнати попередній договір купівлі-продажу основних засобів б/н від 10.02.2014р. дійсним та зобов'язати Коростенську районну спілку споживчих товариств укласти основний договір купівлі-продажу згідно чинного законодавства України.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість заявлених у справі позовних вимог, господарський суд враховує вищевикладені встановлені обставини справи, а також, наступне.

Згідно з п.4 ст.203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Предметом спору у даній справі є визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу основних засобів (а саме, нерухомого майна) та зобов'язання укласти основний договір купівлі-продажу, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

В цій же нормі статті ЦК визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 657 Цивільного кодексу України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, Цивільним кодексом України чітко визначено, що у випадку укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та, відповідно, у разі укладення попереднього договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна, відповідний правочин підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, попередній договір купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. щодо нерухомого майна (нежитлових приміщень) є правочином, який підлягав в обов'язковому порядку нотаріальному посвідченню.

Так, зі змісту вищезазначеної норми ст.203 ЦК України вбачається, що при укладені правочину обов'язкове дотримання передбаченої законом форми, у даному випадку, - нотаріальної.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом пункту 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Тобто, недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність, він не породжує тих прав і обов'язків, яких бажали сторони.

Відповідно до пункту 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, з аналізу даної норми слідує, що положення частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України застосовується не із наявності самого факту підписання правочину, а лише у випадках коли сторони домовились щодо істотних умов спірної угоди, відбулося її виконання (повне або часткове), але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Отже, заявлення у позові вимоги в частині визнання попереднього договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р. дійсним відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України передбачає доказування позивачем факту ухилення іншої сторони договору (відповідача) від нотаріального посвідчення вказаного договору.

Позивач, натомість, при розгляді справи наголошував, що посвідчення договору нотаріально є обов'язковим для двох сторін, тому після усних звернень позивача до відповідача з пропозицією посвідчити попередній договір нотаріально та відмови відповідача на дану пропозицію, сторони вирішили, що письмова форма для них є достатньою, тому такий договір вважає чинним.

Водночас, ТОВ "Транс-АШ" не надано будь-яких доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією здійснити нотаріальне посвідчення попереднього договору купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2014р., як і того, що останній ухилявся від вчинення таких дій.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Позивач повинен належними доказами довести факти, на підставі яких пред'явлено позов. Проте, позивач належними та допустимими доказами не довів тих обставин, на які він посилався у позові.

Доводи позивача про те, що за погодженням сторін, достатньою для чинності попереднього договору є проста письмова форма, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються вищевикладеним. Крім того, щодо мотивів обґрунтування позову, слід зауважити, що наявіть у разі дійсності попереднього договору (якщо сторонами було б дотримано вимоги про його нотаріальне посвідчення), у випадку ненаправлення жодною із сторін іншій проекту основного договору протягом року з дня укладення договору, відповідно до приписів ст.182 ГК України, зобов'язання за попереднім договором припинились, що унеможливлювало б задоволення заявленого позову.

Враховуючи викладене, у господарського суду відсутні законні підстави для визнання в судовому порядку дійсним правочину - попереднього договору купівлі-продажу основних засобів б/н від 10.02.2014р., а також, для задоволення позовної вимоги вимоги про зобов'язання Коростенську районну спілку споживчих товариств укласти основний договір купівлі-продажу, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.01.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (наручно)

3 - відповідачу (реком.)