ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.01.2016 Справа № 905/3305/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бойко І.А. при секретарі судового засідання Бояровій К.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Державного підприємства «Селидіввугілля», Донецька область, м. Селидове

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини», м. Донецьк

про: розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р.

За участі представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю від 23.10.2015р.;

Позивач, Державне підприємство «Селидіввугілля», Донецька область, м. Селидове, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини», м. Донецьк про розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору постачання №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р., специфікації: №1, №2, додаткова угода №1 від 11.12.2012р., лист №10-1/62 від 17.11.2015р., накладні: №288412К від 28.12.2012р., №288614К від 28.12.2012р., №288512К від 28.12.2012р., №288513К від 28.12.2012р., №288012К від 28.12.2012р., №288212К від 28.12.2012р., №288112К від 28.12.2012р., №288312К від 28.12.2012р.

29.12.2015р. через канцелярію суду від Державного підприємства «Селидіввугілля», Донецька область, м. Селидове надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у звязку з чим, відповідно до ст. 74-1 ГПК України судове засідання фіксується за допомогою технічних засобів відеозапису.

Представник позивача в судове засідання для проведення відеоконференції в Селидівський міський суд Донецької області не зявився, тому судове засідання в режимі відеоконференції не проводилось. Через канцелярію суду надав клопотання №20-602 від 17.12.2015р., в якому просить залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, відповідно до ст. 27 ГПК України. Також, надав супровідний лист №20-605 від 18.12.2015р., в якому просить долучити до матеріалів справи додаткові документи. Через канцелярію суду надав клопотання №20-618 від 23.12.2015р., в якому просить залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Управління Державної казначейської служби України в м. Селидове Донецької області.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог та залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та Управління Державної казначейської служби України в м. Селидове Донецької області. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву від 15.12.2015р.

Судом відмовлено у задоволеннях клопотань про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та Управління Державної казначейської служби України в м. Селидове Донецької області у звязку з тим, що вони необґрунтовані.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України).

Зобовязання згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04.12.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини» (надалі Постачальник) та Державним підприємством «Селидіввугілля» (надалі Покупцем) був укладений договір постачання №Т1/125-42-12П (надалі Договір), згідно з яким постачальник зобовязується поставити Покупцеві товар, зазначений у специфікаціях, а Покупець прийняти та оплатити такий товар за наявності затверджених та отриманих відповідних бюджетних асигнувань (п.1.1. Договору).

Згідно п.4.1. Договору, розрахунки за узгоджену партію товару здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника у вигляді 100% передплати, яка здійснюється Покупцем після затвердження і надходження відповідних бюджетних асигнувань та отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006р. №1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти», пп.1.абз.4.п.1.

Умовами п.4.2. Договору, джерело фінансування кошти Державного бюджету України.

Відповідно до умов п.5.1. Договору, постачання узгодженої партії товару здійснюється, згідно з замовленням Покупця, протягом 90 календарних днів з моменту надходження на рахунок Постачальника 100% передплати згідно п.4.1. Договору, але не пізніше 31.12.2012р. Постачання партії товару здійснюється за умови повної оплати вартості партії товару до моменту постачання.

Згідно п.5.2. Договору, вантажоодержувачем товару є відокремлений підрозділ «Шахта Ѕ «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля».

Умовами п.5.4. Договору, датою поставки вважається дата, яка вказана Постачальником на товаросупроводжувальних документах.

У відповідності з п.10.1. Договору, даний договір набуває чинності з дати затвердження і надходження відповідних бюджетних асигнувань та отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006р. №1404 та підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012р., а в частині виконання зобовязань до повного і належного їх виконання.

Виходячи зі змісту позовної заяви позивач вказує на те, що договір постачання №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р. є тендерним та зобовязання за ним виконуються за рахунок бюджетних коштів. Позивачем передплата за поставку товару гірничо-шахтного обладнання не була здійснена через відсутність бюджетних асигнувань Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовом про розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р.

Предмет та підстави позову позивачем не змінювались.

За результатами розгляду даної справи, виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Заявляючи позов про розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р., позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує розірвання договору.

В силу ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивачем не доведено підстав для розірвання Договору поставки внаслідок його істотного порушення Відповідачем.

Частиною першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Наявність вищевказаних обставин позивачем також не доведена.

Предметом даного спору є розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р.

За своєю правовою природою спірний договір є договором поставки. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2. ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 цього ж Кодексу встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами п. 4. ст. 180 ГК України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

За ст. 627 ЦК України законодавцем проголошено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як вбачається з умов спірного договору, сторони в п.1.2., п.3.1. Договору, узгодили ціну Договору, яка становить 6417166,66 (шість мільйонів чотириста сімдесят тисяч сто шістдесят шість грн. 66 коп.: по лоту №1 2511666,66 грн. з ПДВ; по лоту №3 3905500,00 грн. з ПДВ), у тому числі податок на додану вартість 1069527,78 грн. та найменування (номенклатура, асортимент) товару, кількість товару за договором:

- специфікація №1 (лот №1) вагонетки людські 8 одиниць;

- специфікація №2 (лот №3) парашут ПТКА 4 одиниці, підвісні пристрої УП 12,5 4 одиниці, ПКН-14 2 одиниці, кліть НОВ 360 1 одиниця.

Отже, укладаючи договір, сторони узгодили вид товару, що підлягав поставці, тоді як кількість, номенклатура (асортимент), якісні та інші характеристики продукції будуть обумовлюватися сторонами в специфікаціях до договору.

Із наданих позивачем специфікацій: №1, №2 вбачається, що сторонами відповідно до вимог п.4. ст. 180 ГК України було узгоджено предмет договору, а саме, визначена найменування продукції, кількість, ціна товару, що підтверджується підписами та печатками обох сторін, які містяться на вказаних документах.

На виконання умов зазначеного договору відповідач передав позивачу товар відповідно до накладних: №288412К від 28.12.2012р., №288614К від 28.12.2012р., №288512К від 28.12.2012р., №288513К від 28.12.2012р., №288012К від 28.12.2012р., №288212К від 28.12.2012р., №288112К від 28.12.2012р., №288312К від 28.12.2012р. на загальну суму 6417166,66 грн., належним чином засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи.

Факт передачі продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку позивача, ДП «Селидіввугілля», підтверджуються накладними: №288412К від 28.12.2012р., №288614К від 28.12.2012р., №288512К від 28.12.2012р., №288513К від 28.12.2012р., №288012К від 28.12.2012р., №288212К від 28.12.2012р., №288112К від 28.12.2012р., №288312К від 28.12.2012р. на загальну суму 6417166,66 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи. Означені накладні підписані сторонами без заперечень.

Таким чином, як вбачається, із змісту позовної заяви, у якості підстав позову про розірвання договору, позивач не посилається на обставини, які виходячи із викладених вище норм законодавства України, є підставами розірвання (в тому числі достроково) укладеного з відповідачем договору поставки, зокрема, на істотну зміну обставин, якими позивач керувався при укладенні договору.

Судом не встановлено наявності 4 умов, необхідних для розірвання договору у встановленому законом порядку, передбачені ст. 652 ЦК України, а тому підстав для дострокового розірвання договору суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що укладений договір відповідає умовам ст. 180 ГК України, містить всі істотні умови, у тому числі умову щодо якості товару.

Відповідно ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що підстави для розірвання договору постачання №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р. відсутні.

За таких обставин, через недоведеність позовних вимог належними доказами вимоги позивача про розірвання договору постачання №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 626 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 188, 651, 652 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Селидіввугілля», Донецька область, м. Селидове до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини», м. Донецьк про розірвання договору №Т1/125-42-12П від 04.12.2012р. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99