ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.01.16р. Справа № 904/9565/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 13980161 грн 60 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: провідний юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність №1 від 04.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 12766764,15 грн, пені у сумі 580739,36 грн та 3% річних у сумі 632658,09 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 13/2308-БО-4 купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами 21.12.2012.

09.12.2015 відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він вказав на невірний розрахунок позивачем інфляційних нарахувань на суму боргу, оскільки вони нараховані не на лише на основний борг, а на суму, яка містить в собі суми інфляційних, Також відповідач заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій без зазначення розміру санкцій, на який він просить їх зменшити.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 10.12.2015 оголошено перерву до 24.12.2015 .В судовому засіданні 24.12.2015 розгляд справи відкладено на 04.01.2016.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув.

Відповідач у судовому засіданні 04.01.2016 подав заяву про зменшення штрафних санкцій, у якій просить суд зменшити розмір пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та Комунальним підприємством "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2308-БО-4 (надалі-Договір), за умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставити у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природній газ (далі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.1.2 договору).

Відповідно до 2.1 договору, у редакції додаткової угоди № 3 від 18.12.2013, продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 8487 тис. куб. м., в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку, передбаченого договором.

Пунктом 5.2. договору, у редакції додаткової угоди № 1 від 19.07.2013, передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3459,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою -20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 265,10 грн, крім того ПДВ - 20% - 53,02 грн, всього з ПДВ - 318,12 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3793,28 грн, крім того ПДВ - 20% - 758,66 грн., всього з ПДВ - 4551,94 гривень.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.5 договору, у редакції додаткової угоди № 1 від 19.07.2013).

Згідно пункту 6.1. договору оплата за газ оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-квітня 2013 року, жовтня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 7 911,981 тис. куб. м. на загальну суму 36 330 939,21 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2013 за січень 2013 року на суму 9 802 484,99 грн;

- від 28.02.2013 за лютий 2013 року на суму 7 224 669,20 грн;

- від 31.03.2013 за березень 2013 року на суму 5 754 661,11 грн;

- від 30.04.2013 за квітень 2013 року на суму 1 045 788,71 грн;

- від 31.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 1 727 814,77 грн;

- від 30.11.2013 за листопад 2013 року на суму 2 227 198,56 грн;

- від 31.12.2013 за грудень 2013 року на суму 8 548 321,87 грн.

Таким чином позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 36 330 939,21 грн.

Так, за отриманий природний газ відповідач розрахувався частково у сумі 19 778 163,05 грн, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо, у зв'язку з чим за спожитий протягом січня-квітня 2013 року, жовтня-грудня 2013 року газ у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 16 822 776,16 грн, що доведено у судовому порядку та підтверджено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 у справі № 904/3619/14. Цією постановою рішення господарського суду Дніпропетровської області частково скасовано, а саме в частині основного боргу за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради про стягнення 24875805,75 грн та присуджено до стягнення з КП "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму основного боргу у розмірі 16822776,16 грн, пені у сумі 2049976,85 грн, інфляційних втрат у сумі 290269,70 грн, 3% річних у розмірі 714819,99 грн; в частині стягнення суми 970000,00 грн основного боргу - припинено та у задоволенні вимог про стягнення 4027963,05 грн основного боргу відмовлено.

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду заборгованість, яка присуджена до стягнення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 та рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2014 у справі №904/3619/14, відповідачем в повній мірі не сплачена, позивач зазначив, що станом на 22.06.2015 борг складає 16 552 776,16 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані 3% річних за невиконані зобов'язання щодо сплати боргу за природній газ спожитий протягом січня-квітня 2013 року та жовтня-грудня 2013 року в загальній сумі 632658,09 грн, пені - 580739,36 грн та інфляційні втрати - 12766764,15 грн, які нараховані на суму заборгованості задоволеною постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 у справі №904/3619/14.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням вказаної постанови апеляційного суду, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за жовтень 2013 року у період з 27.03.2014 по 13.05.2014, за листопад 2013 року у період з 27.03.2014 по 13.06.2014 та за грудень 2013 року у період з 27.03.2014 по 13.07.2014, що в загальній сумі становить 580739,39 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідач просить зменшити розмір пені посилаючись на те, що основною причиною порушення зобов'язань є тяжкий фінансовий стан підприємства з причини відсутності коштів на балансі, оскільки відповідач є комунальним підприємством, власником якого є територіальна громада, предметом діяльності підприємства є транспортування теплової енергії у вигляді гарячої води, купівля-продаж та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, організаціям, установам незалежно від форми власності, згідно укладених договорів та угод. Майно знаходиться у комунальній власності, а збитки підприємства станом на 31.03.2015 склали 84624000,00 грн, заборгованість перед підприємством складає 34372000,00 грн, кошти, які містяться на рахунку підприємства необхідні для підтримки в робочому стані опалювальної системи та сплачувати електроенергію, інакше існує загроза зупинки підприємства. До того ж відповідач наголошує на тому, що на виконання постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" ним щоденно перераховуються НАК "Нафтогаз України" кошти у розмірі 80% від тих, які надійшли на рахунки підприємства, що унеможливлює погашення основного боргу за договором та сплату надмірно великих штрафних санкцій, які фактично дорівнюють сумі боргу. Тому, відповідач посилаючись на поважність причин порушення зобов'язань просить зменшити розмір пені на 50%.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Перевіривши розрахунок пені позивача та дослідивши заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку про те, що затримка виконання грошового зобов`язання відповідачем обґрунтована доказами, які надані до матеріалів справи, що свідчать про поважність причин несвоєчасного виконання розрахунків з позивачем, і частково викликана наявністю зазначених вище та встановлених під час розгляду даної справи об`єктивних обставин, ці дані свідчать про часткову вину відповідача у неналежному виконанні своїх зобов`язань перед позивачем. Враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити пеню в розмірі 290369,68 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що вказану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Отже, з вимог ст. 625 ЦК України випливає обовязок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахованими процентами річних за прострочку виконання грошового зобовязання, однак при цьому позивач не взяв до уваги той факт, що вищевказані положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються виключно щодо вимог кредитора до боржника щодо сплати саме суми основного боргу, а не на всю заборгованість з урахуванням уже попередньо стягнутих судовими рішеннями інфляційних втрат та 3% річних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 09.04.2013 у справі № 40/5005/8435/2012 та від 10.03.2015 у справі № 912/2562/14.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі, коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи викладене, суд перевірив надані сторонами розрахунки та здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, за яким нарахував інфляційні втрати на суму саме основного боргу за зобов'язанням за договором. Суд погоджується з розрахунком відповідача щодо інфляційних на борг за зобов'язаннями лютого 2013 року, але позивачем нараховано та заявлено до стягнення 106801,83 грн, тому ця сума підлягає стягненню за період прострочки березень-квітень 2014 року. За зобов'язаннями березня 2013 року інфляційні складають 2136296,62 грн за період прострочки березень 2014 року - травень 2015 року. За зобов'язаннями за квітень 2013 року інфляційні складають 769799,79 грн за період прострочки березень 2014 року - травень 2015 року. На борг, що виник за зобов'язаннями за жовтень 2013 року інфляційні складають 1271835,72 грн за період прострочки з березня 2014 року по травень 2015 року. За зобов'язаннями за листопад 2013 року інфляційні складають 1639429,61 грн за період прострочки березень 2014 року - травень 2015 року. За зобов'язаннями за грудень 2013 року інфляційні складають 6292376,55 грн за період прострочки березень 2014 року по травень 2015 року. Загальна сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості складає 12 216 540,12 грн.

Розрахунок 3% річних, здійснений позивачем у сумі 632658,09 грн, суд вважає правомірним та обгрунтованим, оскільки вони нараховані за період з 27.03.2014 по 22.06.2015 на суму саме основного зобов'язання за лютий, березень, квітень 2013 року та жовтень, листопад, грудень 2013 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині пені у сумі 290369,68 грн, інфляційних нарахувань у сумі 12216540,12 грн та 3% річних у сумі 632658,09 грн, в решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 175 508,93 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради (49089, м. Дніпропетровськ, вул. Макарова 32, ідентифікаційний код 32560611) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 290369,68 грн, інфляційні нарахування у сумі 12 216 540,12 грн, 3% річних у сумі 632658,09 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 175 508,93 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 06.01.2016.

Суддя В.Д. Воронько