ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2016р. Справа№ 914/4242/15

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «ХІД-ТРАНС» (м. Львів)

до відповідача: Приватного підприємства «ВІКТОРІ А» (м. Львів)

про: стягнення 212500,00 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу від 18.03.2015 року № 8/2015

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 149 від 11.12.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 21 від 21.12.2015 р.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «ХІД-ТРАНС» до Приватного підприємства «ВІКТОРІ А» про стягнення 212500,00 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу від 18.03.2015 року № 8/2015.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 22.12.2015 року. Ухвалою суду від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено до 06.01.2016 року, згідно клопотання відповідача та в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.12.2015 року, про відкладення від 22.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

14.12.2015 року за вх. № 5855/15 позивач подав заяву про забезпечення позову.

15.12.2015 року за вх. № 54410/15 позивач подав доповнення до заяви про забезпечення позову.

22.12.2015 року за вх. № 55675/15 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

29.12.2015 року за вх. № 56595/15 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

29.12.2015 року за вх. № 56596/15 позивач подав заперечення на клопотання відповідача.

29.12.2015 року за вх. № 6198/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 212000,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 500,00 грн.

06.01.2016 року за вх. № 48/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 206702,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 2000,00 грн., а також враховуючи видаткову накладну № 1024 від 11.11.2015 року на суму 3298,00 грн.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.12.2015 року, про відкладення від 22.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

06.01.2016 року за вх. № 586/16 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому уточнені (зменшені) позовні вимоги в розмірі 206702, 00 грн. визнає у повному обсязі.

06.01.2016 року за вх. № 587/16 відповідач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 06.01.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, між Приватним підприємством «ХІД-ТРАНС» - продавцем (надалі - позивач) та Приватним підприємством «ВІКТОРІ А» - покупцем (надалі - відповідач) 18 березня 2015 р. укладено Договір купівлі-продажу за № 8/2015 (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. цього Договору, позивач зобов'язується передати нафтопродукти, масла (мастила) та авто хімію (далі - товар) у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти вказаний товар та повністю оплатити його вартість на умовах і протягом строку дії цього Договору.

Позивач зазначає, що предметом вказаного вище Договору купівлі-продажу є товар, який є у Продавця на момент укладання цього Договору, а саме дизельне паливо марки Євро5 в кількості 35041,00 кг. Причому, згідно п. 1.3 Договору, факт поставки (передачі у власність) товару, згідно з цим Договором, може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Позивач звертає увагу на те, що за таких умов, сторони дійшли згоди, що згідно з п. 2.2. Договору, ціна кожної окремої партії товару погоджується Сторонами та зазначається у відповідних видаткових накладних на переданий товар.

Згідно п. 5.1. вище вказаного Договору, передбачено, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату Позивачу кожної окремої партії товару на протязі 5-ти банківських днів з моменту передачі.

Таким чином, за твердженням позивача, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір купівлі-продажу, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач - передати товар у власність, а відповідач - оплатити його в порядку та на умовах, визначених вказаним вище Договором.

Позивач наголошує, що на виконання умов укладеного Договору, позивач продав відповідачу 35041,00 кг. високоякісного дизельного палива, марки Євро5, виробництва «Total» Німеччина, що підтверджується видатковими накладними (копії додаються), а саме:

- від 19.03.2015 р. № 2 - 4 171,00 кг. на суму 99453,32 грн.;

- від 23.03.2015 р. № 3 - 26 704,00 кг. на суму 636730,18 грн.;

- від 14.04.2015 р. № 4 - 4166,00 кг. на суму 99334,10 грн.

Всього на суму 835517,60 грн.

Позивач зазначає, що вищевказаними видатковими накладними відповідач засвідчив, що жодних претензій до позивача щодо недоліків, комплектності і якості товару відповідач не має. Таким чином, позивач зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу товару, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, в кількості, комплектності та за якістю, що відповідає звичайним вимогам, що ставляться до такого роду товарів.

Позивач наголошує, що відповідно до накладних на повернення (копії додані до матеріалів справи), відповідач повернув товар в кількості 13193,00 кг. на суму 314 573,89 грн., а саме:

- від 07.04.2015 р. № 1 - 12 343,00 кг. на суму 294 306,49 грн.;

- від 29.05.2015 р. № 2 - 850,00 кг. на суму 20267,40 грн.

Згідно видаткової накладної № 10 від 27.03.2015 р., відповідач відпустив позивачу товар на суму 1612,50 грн. (копія накладної додана до матеріалів справи).

Отже, за твердженням позивача, відповідач повернув товар позивачу всього на загальну суму 316186,39 грн., про що зазначено в обгрунтованому розрахунку (додаток до позову).

Оскільки відповідач свої грошові зобов'язання, які передбачені умовами Договору (п. п. 5.1.-5.3. Договору) належним чином не виконував, позивач 08.07.2015 року, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з претензією та повідомив його про наявність заборгованості (копія претензії від 08.07.2015 р. № 89 та поштового повідомлення про вручення додані до матеріалів справи).

Враховуючи те, що вимоги претензії були задоволені лише частково, позивач 04.08.2015 року направив до боржника супровідний лист за № 99 разом з актом звірки взаєморозрахунків і просив відповідача провести звірку по Договору від 18.03.2015 р. № 8/2015, що підтверджується поштовою квитанцією та повідомленням про вручення.

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 18.03.2015 р. - 03.08.2015 р., відповідач визнав наявність заборгованості на суму 247000,00 грн. (копія акту додана до матеріалів справи).

Проте, за твердженням позивача, згідно даних бухгалтерського обліку позивача, станом на 04.08.2015 року заборгованість відповідача за проданий товар складала 248612,50 грн., що підтверджується актом звірки (копія акту додається).

Позивач звертає увагу на те, що 04.09.2015 року відповідач звернувся до позивача з листом, за № 8, яким гарантував оплату за проданий товар, згідно складеного ним графіку погашення заборгованості (копія гарантійного листа додана до матеріалів справи).

Позивач зазначає, що, згідно графіку погашення заборгованості, відповідач зобов'язався у вересні 2015 року оплатити 42000 грн. боргу; у жовтні - 70 000 грн.; у листопаді 56 000 грн. і в грудні 70 000 грн. Проте, відповідач у вересні оплатив лише 21500 грн.; у жовтні - 3000 грн.; у листопаді - 1000 грн., а в грудні - 0. Таким чином, відповідач своїх зобов'язань з погашення заборгованості, зазначених у гарантійному листі, належним чином не виконав.

Позивач наголошує, що станом на 01 грудня 2015 року відповідач оплатив позивачу 306831,21 грн. за проданий товар, що підтверджується платіжними дорученнями (копії платіжних доручень додані до матеріалів справи), перелік яких зазначено в додатку, що додається до позову.

Проте, за твердженням позивача, відповідач не виконав належним чином свої грошові зобов'язання, які передбачені п.п. 5.1.-5.3 цього Договору та станом на 01.12.2015 року не здійснив оплату за товар, внаслідок чого на момент звернення з цим позовом виникла заборгованість на суму 212500,00 грн.

З метою безпосереднього врегулювання спору, позивач вдруге звернувся до відповідача та повідомив його про невиконання ним грошового зобов'язання по оплаті за проданий товар та шляхом подання претензії від 01.12.2015 р. № 144 про наявність заборгованості, яку необхідно сплатити в найкоротші строки. Разом із претензією, відповідачу було надіслано акт звірки взаєморозрахунків по Договору від 18.03.2015 р. № 8/2015 для його підписання. Факт направлення претензії та акту звірки підтверджується поштовою квитанцією та повідомленням про вручення (копії додається). Однак, відповідач на час звернення з цим позовом відмовився від виконання своїх грошових зобов'язань та не задовольнив обґрунтовані вимоги позивача щодо її оплати.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Більш того, ч. 1 та ч.2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, що не було виконано відповідачем.

За таких обставинах, з наведених вище актів цивільного законодавства України випливає обов'язок покупця оплатити товар за ціною, на умовах, в строк та в порядку, передбаченому Договором купівлі-продажу, після прийняття товару, а продавець має право вимоги від покупця оплати товару в повному обсязі.

Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

29.12.2015 року за вх. № 6198/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 212000,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 500,00 грн.

06.01.2016 року за вх. № 48/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 206702,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 2000,00 грн., а також враховуючи видаткову накладну № 1024 від 11.11.2015 року на суму 3298,00 грн.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Більш того, ч. 1 та ч.2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, що не було виконано Відповідачем.

При таких обставинах, з наведених вище актів цивільного законодавства України випливає обов'язок покупця оплатити товар за ціною, на умовах, в строк та в порядку, передбаченому Договором купівлі-продажу, після прийняття товару, а продавець має право вимоги від покупця оплати товару в повному обсязі.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, між Приватним підприємством «ХІД-ТРАНС» - продавцем (надалі - позивач) та Приватним підприємством «ВІКТОРІ А» - покупцем (надалі - відповідач) 18 березня 2015 р. укладено Договір купівлі-продажу за № 8/2015 (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. цього Договору, позивач зобов'язується передати нафтопродукти, масла (мастила) та авто хімію (далі - товар) у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти вказаний товар та повністю оплатити його вартість на умовах і протягом строку дії цього Договору.

Предметом вказаного вище Договору купівлі-продажу є товар, який є у Продавця на момент укладання цього Договору, а саме: дизельне паливо марки Євро5 в кількості 35041,00 кг. Причому, згідно п. 1.3 Договору, факт поставки (передачі у власність) товару, згідно з цим Договором, може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

За таких умов, сторони дійшли згоди, що, згідно з п. 2.2. Договору, ціна товару кожної окремої партії товару погоджується Сторонами та зазначається у відповідних видаткових накладних на переданий товар.

Згідно п. 5.1. вище вказаного Договору передбачено, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату позивачу кожної окремої партії товару на протязі 5-ти банківських днів з моменту передачі.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище Договір купівлі-продажу, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач - передати товар у власність, а відповідач - оплатити його в порядку та на умовах, визначених вказаним вище Договором.

На виконання умов укладеного Договору, позивач продав відповідачу 35041,00 кг. високоякісного дизельного палива, марки Євро5, виробництва «Total» Німеччина, що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- від 19.03.2015 р. № 2 - 4 171,00 кг. на суму 99453,32 грн.;

- від 23.03.2015 р. № 3 - 26 704,00 кг. на суму 636730,18 грн.;

- від 14.04.2015 р. №4 - 4166,00 кг. на суму 99334,10 грн.

Всього на суму 835517,60 грн.

Вищевказаними видатковими накладними відповідач засвідчив, що жодних претензій до позивача щодо недоліків, комплектності і якості товару відповідач не має. Таким чином, позивач зі свого боку виконав покладені на нього Договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу товару в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, в кількості, комплектності та за якістю, що відповідає звичайним вимогам, що ставляться до такого роду товарів.

Відповідно до накладних на повернення, відповідач повернув товар в кількості 13193,00 кг. на суму 314 573,89 грн., а саме:

- від 07.04.2015 р. № 1 - 12 343,00 кг. на суму 294 306,49 грн.;

- від 29.05.2015 р. № 2 - 850,00 кг. на суму 20267,40 грн.

Згідно видаткової накладної № 10 від 27.03.2015 р., відповідач відпустив позивачу товар на суму 1612,50 грн. (копія накладної додана до матеріалів справи).

Отже, відповідач повернув товар позивачу всього на загальну суму 316186,39 грн., про що зазначено в обгрунтованому розрахунку.

Оскільки відповідач свої грошові зобов'язання, які передбачені умовами Договору (п. п. 5.1.-5.3. Договору), належним чином не виконував, позивач 08.07.2015 року, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з претензією та повідомив його про наявність заборгованості.

Враховуючи те, що вимоги претензії були задоволені лише частково, позивач 04.08.2015 року направив до боржника супровідний лист за № 99 разом з актом звірки взаєморозрахунків і просив відповідача провести звірку по Договору від 18.03.2015 р. № 8/2015, що підтверджується поштовою квитанцією та повідомленням про вручення.

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 18.03.2015 р. - 03.08.2015 р., відповідач визнав заборгованість на суму 247000,00 грн.

04.09.2015 року відповідач звернувся до позивача з листом за № 8, яким гарантував оплату за проданий товар, згідно складеного ним графіку погашення заборгованості.

Згідно графіку погашення заборгованості, відповідач зобов'язався у вересні 2015 року оплатити 42000 грн. боргу; у жовтні - 70 000 грн.; у листопаді 56 000 грн. і в грудні 70 000 грн. Проте, відповідач у вересні оплатив лише 21500 грн.; у жовтні- 3000 грн.; у листопаді - 1000 грн., а в грудні- 0. Таким чином, відповідач своїх зобов'язань з погашення заборгованості, зазначених у гарантійному листі, належним чином не виконав.

Станом на 01 грудня 2015 року відповідач оплатив позивачу 306831,21 грн. за проданий товар, що підтверджується платіжними дорученнями.

Проте, відповідач не виконав належним чином свої грошові зобов'язання, які передбачені п.п. 5.1.-5.3 цього Договору та станом на 01.12.2015 року не здійснив оплату за товар, внаслідок чого на момент звернення з цим позовом виникла заборгованість на суму 212500,00 грн.

З метою безпосереднього врегулювання спору, позивач вдруге звернувся до відповідача та повідомив його про наявність заборгованості, зокрема, шляхом подання претензії від 01.12.2015 р. № 144, і повідомив боржника про невиконання ним грошового зобов'язання по оплаті за проданий товар, яку необхідно сплатити в найкоротші строки. Разом із претензією, відповідачу було надіслано акт звірки взаєморозрахунків по Договору від 18.03.2015 р. № 8/2015 для його підписання. Факт направлення претензії та акту звірки підтверджується поштовою квитанцією та повідомленням про вручення (копії додається). Однак, відповідач на час звернення з цим позовом відмовився від виконання своїх грошових зобов'язань та не задовольнив обґрунтовані вимоги позивача щодо її оплати.

29.12.2015 року за вх. № 6198/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 212000,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 500,00 грн.

06.01.2016 року за вх. № 48/15 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 206702,00 грн. боргу, у звязку з оплатою відповідачем частини боргу в розмірі 2000,00 грн., а також враховуючи видаткову накладну № 1024 від 11.11.2015 року на суму 3298,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Незважаючи на вимоги суду, належних та допустимих доказів виконання своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу за № 8/2015 від 18 березня 2015 р. відповідач не подав, внаслідок чого, утворилась заборгованість розмірі 206702,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Враховуючи обставини сплати частини боргу відповідачем, що викладені у заяві позивача від 29.12.2015 року за вх. № 6198/15 та від 06.01.2016 р. за вх. № 48/15, а також те, що такі дії не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини суми основного боргу в розмірі 2500,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Однак, 2500,00 грн. боргу відповідач сплатив лише після подачі позовної заяви (після 11.12.2015 року), а саме 500,0 грн. були сплачені 24.12.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 32, долученим до матеріалів справи, та 2000,00 грн. були сплачені 05.01.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 48.

Враховуючи вищенаведене, тобто те, що оплату частини заборгованості було вчинено відповідачем після звернення позивача до суду з позовом, під час його розгляду по суті, господарські витрати, що стосуються суми боргу в розмірі 210000,00 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

06.01.2016 року за вх. № 586/16 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому уточнені (зменшені) позовні вимоги в розмірі 206702, 00 грн. визнає у повному обсязі.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «ХІД-ТРАНС» до Приватного підприємства «ВІКТОРІ А» про стягнення 206702,00 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу від 18.03.2015 року № 8/2015 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 420 від 10.12.2015 року на суму 3187,50 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ВІКТОРІ А» (79034, м. Львів, вул. Проф. Буйка, 14, , р/р 2892 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 325321) на користь Приватного підприємства «ХІД-ТРАНС» (79000, м. Львів, вул. Стефаника, 17/2, , р/р 7268 у Зах. ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Львів) 206702 (двісті шість сімсот дві) грн. 00 коп. боргу та 3150 (три тисячі сто пятдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті частині позовних вимог провадження припинити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.01.2016 року