ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа № 917/1935/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Комаровій М.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 18 квітня 2014 року №14-88,

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 17 квітня 2015 року №762/469,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №5568 П/1-42) на рішення господарського суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року у справі № 917/1935/15,

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України",

до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" ,

про стягнення 227 841,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року у справі № 917/1935/15 (суддя Тимошенко К.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 07 грудня 2015 року у звязку з закінченням повноважень судді Бондаренка В.П., згідно ст. 126 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26.11.2010 року (з наступними змінами та доповненнями) та на виконання рішення зборів суддів Харківського апеляційного господарського суду №12 від 12.06.2014 року та рішення зборів суддів першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду № 3 від 15.09.2014 року для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

18 грудня 2015 року від ПАТ по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" надійшов відзив (вх.№17170), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання, яке відбулось 11 січня 2016 року, зявились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

04 січня 2013 року між позивачем публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відповідачем Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" був укладений договір № Г-П/2013-ВТВ купівлі-продажу природного газу (Том 1 а.с. 8-12).

Позивач вказує, що на виконання умов договору він поставив з січня 2013 року по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 2499,175 тис. куб.м. на загальну суму 11195533,54 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р., 28.02.2013 р., 31.03.2013 р., 30.04.2013 р., 31.05.2013 р, 30.06.2013 р., 31.07.2013 р., 31.08.2013 р., 30.09.2013 р., 31.10.2013 р., 30.11.2013 р., 31.12.2013 р., 31.01.2014 р., 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.05.2014 р., 30.06.2014 р., 31.07.2014 р., 31.08.2014 р., 30.09.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р. (а.с. 28-50).

Позивач вважає, що відповідач в свою чергу зобовязання за договором поставки природного газу не виконав належним чином, за поставлений природний газ вчасно не розрахувався, чим порушив умови п. 6.1. договору, згідно якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

В звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків оплати в сумі 126635,82 грн., 82229,29 грн. інфляційних та 18976,63 грн. річних (розрахунки пені, річних та інфляційних а.с. 51-57).

Суд першої інстанції, спираючись на той факт, що згідно додаткової угоди №10 від 22 грудня 2014 року остаточний розрахунок має бути проведений не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015 року, відповідно остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений не пізніше 20 січня 2016 року, дійшов до висновку, що на даний час строк остаточного розрахунку не настав, отже, позивачем безпідставно заявлені вимоги про стягнення 82229,29 грн. інфляційних, 18976,63 грн. річних та 126635,82 грн. пені.

Заперечуючи правомірність позиції суду першої інстанції позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що зміни до Договору, встановлені додатковою угодою №10 набули чинності в порядку, встановленому п. 6 додаткової угоди №10 та не мають зворотної сили, а відтак новий порядок розрахунків стосується виключно періоду оплати після укладення додаткової угоди №10.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції, неповно дослідив обставини справи, безпідставно не врахував доводів позивача, дійшов необгрунтованих висновків щодо набрання чинності та розповсюдження дії в часі додатковою угодою №10 до Договору, чим порушив ст. 653 Цивільного кодексу України та ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 04 січня 2013 року між позивачем публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відповідачем публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" був укладений договір № Г-П/2013-ВТВ купівлі-продажу природного газу.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містяться в ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 6.1 договору (в редакції від 04 січня 2013 року) було встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі актів приймання передачі.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив з січня 2013 року по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 2499,175 тис. куб.м. на загальну суму 11195533,54 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р., 28.02.2013 р., 31.03.2013 р., 30.04.2013 р., 31.05.2013 р., 30.06.2013 р., 31.07.2013 р., 31.08.2013 р., 30.09.2013 р., 31.10.2013 р., 30.11.2013 р., 31.12.2013 р., 31.01.2014 р., 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.05.2014 р., 30.06.2014 р., 31.07.2014 р., 31.08.2014 р., 30.09.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р. (Том 1 а.с. 28-50).

Доказів дати фактичної оплати відповідачем отриманого газу позивач не надав, але відповідач у відзиві визнав, що дати і суми оплати газу у розрахунках позивача зазначені вірно.

Вказуючи на несвоєчасність проведення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ позивач просить суд застосувати до останнього наслідки неналежного виконання зобов'язання у вигляді стягення пені в сумі 126635,82 грн., 82229,29 грн. інфляційних втрат та 18976,63 грн. річних

Згідно до п. 7.2. договору, порушення покупцем умов п. 6.1. договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі невиконання зобов'язання у визначений договором строк виникає правопорушення, що йменується простроченням.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України унормована, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, виходячи з наведених норм, для встановлення такого виду відповідальності боржника (відповідача у даному випадку) як покладення на нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення з нього інфляційні втрати, 3% річних та пеню, за порушення виконання грошового зобов'язання, слід встановити, що встановлений у договорі купівлі-продажу, з урахуванням додаткових угод до нього, строк (термін) здійснення ним розрахунків за цим договором настав.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до п. 3 додаткової угоди №10 від 22 грудня 2014 року сторони домовилися викласти п. 6.1. статті 6 договору "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.".

Згідно п. 11 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 22 грудня 2014 року) сторони домовилися, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладенням додаткової угоди №10 від 22 грудня 2014 року до договору купівлі-продажу природного газу від 04 січня 2013 року №Г-П/2013-ВТВ, змінено порядок та умови проведення розрахунків (п.6.1) за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №Г-П/2013-ВТВ від 04 січня 2013 року та строк дії договору (п.11).

Статтею 653 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено правові наслідки зміни або розірвання договору, зокрема, згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як зазначалось вище, пунктом 3 додаткової угоди №10 від 22.12.2014р. сторони змінили умови договору щодо розрахунків за газ та встановили, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Таким чином, відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань може настати виключно після закінчення строку остаточного розрахунку за фактично переданий газ за договором № Г-П/2013-ВТВ від 04 січня 2013 року.

Згідно додаткової угоди №10 від 22.12.2014р. остаточний розрахунок має бути проведений не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015 року, відповідно остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений не пізніше 20 січня 2016 року.

Відтак, оскільки на час розгляду спарви у суді першої інстанції строк остаточного розрахунку не настав, позивачем безпідставно заявлені вимоги про стягнення 82229,29 грн. інфляційних, 18976,63 грн. річних та 126635,82 грн. пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода №10 до договору купівлі-продажу газу регулює відносини, що склалися після її підписання, тобто з 22 грудня 2014 року, відхиляються судовою колегією з тих підстав, що як вбачається зі змісту вказаної додаткової угоди, останньою вносилися зміни до договору купівлі-продажу як в частині обсягів поставки газу у 2013 році та в 2014 році, тобто у період, який передував підписанню вказаної угоди, так і в частині здійснення остаточних розрахунків за договором, який (остаточний розрахунок) був прив'язаний сторонами до строку дії договору в частині поставки газу, а саме: до 31 грудня 2015 року, про що вказувалося вище.

Посилання позивача на невірне тлумачення судом умов договору купівлі-продажу в редакції додаткової угоди №10 до нього, також відхиляються судовою колегією, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, в даному ж випадку, предметом спору є не тлумачення умов спірного договору купівлі-продажу, а заявлена позивачем майнова вимога про стягнення з відповідача інфляційних, 3% річних та пені за порушення умов договору; питання щодо тлумачення умов договору ані позивачем, ані відповідачем перед судовими інстанціями не порушувалося.

Судом при вирішенні спору врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема постанова від 08.05.2014 року у справі №917/2289/13, від 08 грудня 2015 року у справі №911/3104/15, від 09 грудня 2015 року у справі №915/1082/15, від 09 грудня 2015 року у справі №922/4221/15, від 09 грудня у справі №909/658/15.

З приводу зазначених в апеляційній скарзі позивачем постанов Вищого господарського суду України, а саме №11/459 та № 14/8792, якими нібито було підтверджено правову позицію позивача з приводу неможливості поширення дії додаткової угоди на раніше складені правовідносини, слід зазначити наступне.

По-перше, при розгляді справ та прийнятті судових рішень, суд, перш за все, керується приписами чинного законодавства, а не судовою практикою.

По-друге, дослідивши зміст вказаних судових рішень, колегія суддів зазначає, що предмет спору та обставини справи № 917/1935/15 в жодному випадку не є аналогічними по справах №11/459 та № 14/8792.

Суть спору по справі №11/459 полягала у встановленні правомірності стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, враховуючи що на момент укладення договору сторонами помилково було визначено дату закінчення договору на минуло (сторонами було підписано договір 24 січня 2006 року та визначено дію договору до 31 грудня 2004 року). В даному випадку сторона посилалась на факт неукладеності договору у звязку з невизначеністю сторонами дати закінчення договору. В ході касаційного перегляду справи колегією суддів Вищого господарського суду було наголошено на укладеності правочину з моменту підписання договору.

Суть спору по справі № 14/8792 полягала у встановленні правомірності стягнення заборгованості в розмірі 55 608,10 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору щодо вирощування та закупівлі цукрових буряків для виробництва цукру квоти "А" від 30 жовтня 2005 року в частині здійснення повного розрахунку за отриманий товар. В ході касаційного перегляду справи колегією суддів Вищого господарського суду було наголошено на необхідності дослідження первинних документів бухгалтерської звітності, а не стягнення заборгованості спираючись виключно на акт звірки взаєморозрахунків.

Тобто, обставини справи та висновки Вищого господарського суду у справах №11/459 та № 14/8792 жодним чином не співвідносяться з даним спором.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року у справі № 917/1935/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року у справі № 917/1935/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2016 року.

Головуючий суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.