ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.2016 Справа № 907/1232/15

За позовною заявою Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", смт. Вигода Долинського району Івано-Франківської області

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Міжгір'я Закарпатської області

про стягнення 41329,91 грн. заборгованості

Суддя Русняк В.С.

Представники, присутні в судовому засіданні:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

Суть спору: Державне підприємство "Вигодське лісове господарство", смт. Вигода Долинського району Івано-Франківської області звернулось з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Міжгір'я Закарпатської області про стягнення 41329,91 грн. заборгованості

Позивач, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив. Однак, до початку судового засідання, позивач подав документи, що витребовувались ухвалою суду від 24.12.2015року.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив. Разом з тим, поданою заявою від 15.01.2016року проти позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними та надуманими, в тому числі, можливо і внаслідок, неналежного бухгалтерського обліку у позивача, щодо фіксації розрахунків по господарським операціям. Пояснює, що на даний час жодних документів щодо спірних правовідносин у нього не збереглось, тому позбавлений можливості захистити свої інтереси. Вказує, що жодної заборгованості перед позивачем за весь час співпраці не було. Зауважив про застосування спливу строку позовної давності, який у відповідності до ст. ст. 257, 692 Цивільного кодексу України давно сплив. Разом з тим, у зв'язку з сімейними обставинами просить дану справу розглядати без його участі.

З огляду на викладене, справа розглядається у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі досягнутої між ДП "Вигодське лісове господарство" (позивач) та ФОП ОСОБА_1 усної домовленості щодо поставки товару, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на підставі товарно- транспортних накладних №0165525 від 29.06.2010р. на суму 7082,65 грн., №0174495 від 09.07.2010р. на суму 9083,22 грн., №0174494 від 09.07.2010р. на суму 9763,27грн., №0174493 від 13.07.2010р. на суму 8934,69 грн. та специфікацій-накладних на відпуск лісоматеріалів необроблених від 20.06.2010р., 09.07.2010р., 09.07.2010р., 13.07.2010р. (копії даних документів містяться в матеріалах справи). Всього відповідачу в червні-липні 2010року було реалізовано лісопродукцію на загальну суму 34863,83 грн.

Оплата за дану лісопродукцію відповідачем була проведена частково.

Внаслідок неналежного виконанням обов'язку щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару за відповідачем станом на 30.09.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 30338,26 грн.

Оскільки, відповідач зобов'язання по оплаті вартості поставленої продукції належним чином не виконав, позивач звернувся з позовом про стягнення суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач за прострочення оплати за отриману лісопродукцію просить стягнути з відповідача нараховані за період з 03.02.2015року по 31.10.2015р. 10618,39 грн. інфляційних втрат та 673,26 грн. - 3% річних.

З приводу спірних поставок товару за вищевказаними накладними між сторонами виникли відносини, які за правовою природою відповідають договору поставки та підпадають під регламентацією норм ст.712 Цивільного кодексу України, Параграфу 1 "Поставка" Господарського кодексу України.

За змістом норм ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи встановлено факт передання позивачем та отримання відповідачем товару, зокрема, товарно-транспортні накладні №0165525 від 29.06.2010р. на суму 7082,65 грн., №0174495 від 09.07.2010р. на суму 9083,22 грн., №0174494 від 09.07.2010р. на суму 9763,27грн., №0174493 від 13.07.2010р. на суму 8934,69 грн. та специфікації-накладні на відпуск лісоматеріалів необроблених від 20.06.2010р., 09.07.2010р., 09.07.2010р., 13.07.2010р. містять відмітку відповідача (підпис) про отримання товару, проте свого зобов'язання з оплати не виконав.

Відповідач не надав доказів, які б вказували про оплату товару.

Позивач посилається на те, що він звернувся до відповідача з претензіями №8 від 16.01.2015 та №87 від 17.09.2015 про сплату боргу, на яку відповіді не отримав. Відтак, вважає, що обов'язок відповідача здійснити оплату товару виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення йому цієї вимоги, як це передбачено ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Однак згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Оскільки позивач поставив товар, а відповідач отримав товар згідно з товарно-транспортними накладними №0165525 від 29.06.2010р., №0174495 від 09.07.2010р., №0174494 від 09.07.2010р., №0174493 від 13.07.2010р., то у відповідача виник обов'язок щодо його оплати не пізніше 30.06.2010р., 10.07.2010р., 10.07.2010р. та 14.07.2010р. відповідно по кожній накладній.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 41329,91 грн. в т.ч. 30338,26 грн. - заборгованість за поставлений товар, 10618,39 грн. - інфляційних втрат, 673,26 грн. - 3% річних, проаналізована судом, належним чином обґрунтована доданими до матеріалів справи документальними доказами, відповідачем не спростована.

Однак, разом з тим, відповідачем згідно з відзивом заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вищий господарський суд України у постанові від 19 березня 2014 року дійшов висновку, що загальні положення ст. 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України , відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 30.09.2014року.

Отже, виходячи з наведених нормативних та правових позицій, суд констатує, що строк позовної давності за поставлений товар згідно товарно-транспортної накладної №0165525 від 29.06.2010р. на суму 7082,65 грн. сплинув 30.06.2013 р., за поставлений товар згідно товарно-транспортної накладної №0174495 від 09.07.2010р. на суму 9083,22 грн. сплинув 10.07.2013 р., за поставлений товар згідно товарно-транспортної накладної №0174494 від 09.07.2010р. на суму 9763,27грн. сплинув 10.07.2013 р., за поставлений товар згідно товарно-транспортної накладної №0174493 від 13.07.2010р. на суму 8934,69 грн. сплинув 14.07.2013 р.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за спірними накладними.

Відповідно до ч. 4 ст. 267, ст. 266 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, внаслідок спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на позивача.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.01.2016року

Суддя Русняк В.С.