РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/28635/15
За позовом Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед"

До Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

Приватного підприємства "Петрос-Сервіс"

Про визнання недійсним договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Шелефост Т.М. (дов. Від 27.10.2015)

від відповідача-1: Омельченко І.В. (дов. № 445 від 09.07.2015)

від відповідача-2: не з'явився

В судовому засіданні 20.01.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.11.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява КомпаніЇ з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"(надалі - відповідач-1) та Приватного підприємства "Петрос-Сервіс" (надалі - відповідач-2) про стягнення 19 383,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/28635/15, розгляд справи призначено на 25.11.2015.

24.11.2015 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшов відзив від представника відповідача-1.

В судове засідання, призначене на 25.11.2015, представник позивача з'явився та надав пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 25.11.2015, представник відповідача-1 з'явився та надав пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 25.11.2015, представник відповідача-2 не з'явився, в судове засідання не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

25.11.2015 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 16.12.2015.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015, представник позивача з'явився та надав пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015, представник відповідача-1 з'явився та надав пояснення по суті справи, а також подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015, представник відповідача-2 не з'явився, в судове засідання не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

16.12.2015 продовжено строки розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 13.01.2016.

13.01.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 20.01.2016.

В судове засідання, призначене на 20.01.2016, представник позивача з'явився та надав пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 20.01.2016, представник відповідача-1 з'явився та надав пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 20.01.2016, представник відповідача-2 не з'явився, в судове засідання не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 між Приватним підприємством "Петрос - Сервіс" (Новий позичальник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дилер Маркет" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (Кредитор) було укладено договір про внесення змін № 8 до Кредитного договору № 66-2013 від 31.05.2013.

На підставі вказаного Договору здійснено заміну сторони - Позичальника в Договорі, відповідно до Нового позичальника від Позичальника перейшли зобов'язання щодо сплати на користь Кредитору Крудиту, а також зобов'язання сплачувати проценти за користуванням Кредитом, комісії, пеню, штрафи та інші платежі передбачені Договором, виконуючи всі інші обов'язки покладені на Позичальника згідно з умовами Кредитного Договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що кредитний договір є недійсним, оскільки він був укладений всупереч інтересам власника Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" - Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед". Крім того, 27.12.2012 року власником підприємства було затверджено План фінансово - господарської діяльності Відповідача - 2 на 2013 рік, за яким не було заплановано укладення вказаного кредитного договору, а також директор підприємства Бондаренко А.В. не звертався до Позивача і не отримував погодження власника підприємства на укладання оспорюваного правочину. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним договір про внесення змін № 8 до Кредитного договору № 66-2013 від 31.05.2013.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 04.10.2013 між Приватним підприємством "Петрос - Сервіс" (Новий позичальник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дилер Маркет" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (Кредитор) було укладено договір про внесення змін № 8 до Кредитного договору № 66-2013 від 31.05.2013.

На підставі вказаного Договору здійснено заміну сторони - Позичальника в Договорі, відповідно до Нового позичальника від Позичальника перейшли зобов'язання щодо сплати на користь Кредитору Крудиту, а також зобов'язання сплачувати проценти за користуванням Кредитом, комісії, пеню, штрафи та інші платежі передбачені Договором, виконуючи всі інші обов'язки покладені на Позичальника згідно з умовами Кредитного Договору.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Договір є недійсним, оскільки він був укладений всупереч інтересам власника Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" - Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед". Крім того, 27.12.2012 власником підприємства було затверджено План фінансово - господарської діяльності Відповідача - 2 на 2013 рік, за яким не було заплановано укладення вказаного кредитного договору, а також директор підприємства Бондаренко А.В. не звертався до Позивача і не отримував погодження власника підприємства на укладання оспорюваного правочину.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо відсутності згоди Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" на укладання оспорюваного правочину, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Позичальника - Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" було укладено директором Бондаренко Андрієм Володимировичем, який діяв на підставі Статуту, з одного боку та від імені Кредитора - Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було укладено Заступником голови правління Яцютою Андрієм Валерійовичем, який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Відповідно до п.1.2 Статуту Приватного підприємства "Петрос - Сервіс", який діяв на час укладення спірного правочину, власником підприємства є громадянин України ОСОБА_7.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги доводи Позивача, що оспорюваний договір був укладений без згоди власника - Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед", оскільки на час укладення спірного правочину, останній не був власником Відповідача - 2.

Відповідно до п.5.1 Статуту управління підприємством здійснюється власником, який є вищим органом управління, директором підприємства.

Згідно з п.5.6 Статуту директор здійснює наступні функції по управлінню підприємством, зокрема, укладає та підписує від імені підприємства господарські та інші договори, виступає розпорядником його коштів та майна, видає довіреності на право вчинення дій на представництво від імені підприємства.

За таких підстав, директор Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" при укладенні спірного Договору мав повноваження на укладання Договору, що визначені Статутом Приватного підприємства "Петрос - Сервіс", в межах наданих йому функцій без згоди власника.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Крім того, Суд зазначає, що статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 постанови).

Втім, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи поданий на розгляд господарського суду спір по суті, Суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що Позивач не є Стороною оспорюваного Договору, який укладено між Приватним підприємством "Петрос - Сервіс" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк", про що також зазначав Позивач в своїх письмових поясненнях.

Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" не довела Суду належними засобами доказування, які саме його права та законні інтереси було порушено внаслідок укладення спірного договору.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" про визнання договір про внесення змін № 8 до Кредитного договору № 66-2013 від 31.05.2013.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог Компанії з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Приватного підприємства "Петрос - Сервіс" про визнання недійсним договір про внесення змін № 8 до Кредитного договору № 66-2013 від 31.05.2013 - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21.01.2016

Суддя М.О. Лиськов