КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа№ 910/2833/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Шипка В.В.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились;

від третьої особи 3: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність КОМП" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2015р.

у справі № 910/2833/15-г (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Корпорації "Співдружність КОМП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО

СОЛЮШНС" (відповідач-1)

Публічного акціонерного товариства "Омега Банк"

(відповідач-2)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т"

(третя особа-1)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький

автоскладальний завод" (третя особа-2)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто"

(третя особа-3)

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2015 у справі № 910/2833/15-г у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 у даній справі прийнято до провадження апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність КОМП" на вказане рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2015 у даній справі.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2015, у зв'язку з самовідводом головуючого судді Скрипки І.М., суддів Гончарова С.А., Шаптали Є.Ю., апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність КОМП" передано судді Доманській М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність КОМП" було прийнято до розгляду.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, за розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2833/15-г у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л., Остапенко О.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

26.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло клопотання, в якому останній просить суд розглядати справу без його представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 розгляд справи було відкладено на 13.01.2016, у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання.

У зв'язку з перебуванням суддів Остапенка О.М. та Гарник Л.Л. у відпустці, за розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/283315-г у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Шипко В.В., Пантелієнко В.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судове засідання 13.01.2016 представники учасників судового процесу не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, судова колегія обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності представників учасників судового процесу, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (п. 2 ст. 193 ГК України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Омега Банк") (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРЕДО СОЛЮШНС" (фактор) було укладено договір факторингу № 39 Ф-Н (надалі по тексту - Договір), за умовами якого клієнт передає(відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до боржників (Товариством з обмеженою "Кременчуцький автоскладальний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто") за Кредитним договором і зобов'язується оплатити клієнту суму визначену в пункті 4.1 Договору на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з пунктом 1.1. Договору термін Кредитний договір - означає спільно наступні кредитні договори: Кредитний договір від 05.12.2007 № 54/07 з Додатковими угодами до нього, укладений між клієнтом та Товариством з обмеженою "Кременчуцький автоскладальний завод"; Кредитний договір від 05.12.2007 № 65/59765-КЛ з Додатковими угодами до нього, укладений між клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто".

Згідно з пунктом 3.3. Договору сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги за Кредитним договором клієнт відступає факторові права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором, зокрема: Іпотечним договором, укладеним з Корпорацією "Аис", посвідчений 05.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 11709; Іпотечним договором, укладеним з Корпорацією "Аис", посвідчений 05.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 11707; Договором застави, укладеним з Корпорацією "Аис", посвідчений 05.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 11712; Договором застави, укладеним з Корпорацією "Аис", посвідчений 03.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 11983.

Відповідно до пункту 4.3. Договору загальний розмір заборгованості боржників, право вимоги повернення якої відступається клієнтом фактору становить 19 671 563,46 доларів США та 180 425 982,54 грн., що у гривневому еквіваленті складає суму 337 660 789,28 грн.

Пунктом 4.1. Договору факторингу встановлено, що за відступлене право вимоги до боржника за Кредитним договором Фактор сплачує Клієнтові суму у розмірі 30 776 250,00 грн. без ПДВ у день укладення цього договору.

Відповідно до пункту 9.1. Договору факторингу цей договір набуває чинності після його підписання уповноваженими представниками сторін, причому право вимоги переходить до Фактору після здійснення розрахунків за договором, як передбачено п.4.1., 4.2. цього договору та укладення сторонами Акту приймання - передачі (додаток №1) та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджується, що Корпорація "Співдружність Комп" є правонаступником корпорації "АИС", яка у свою чергу є правонаступником Корпорації "Автоінвестстрой".

14.05.2012 постановою господарського суду Харківської області у справі № 5023/7064/11 Корпорацію "Співдружність Комп" визнано банкрутом та відкрито щодо неї ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 5023/7064/11 від 22.04.2013 замінено кредитора Корпорації "Співдружність КОМП" - Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" на підставі правовідносин сторін, що виникли з оспорюваного Договору. Так, у цьому судовому рішенні встановлено те, що Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами №65/59765-КЛ, №54/07 від 05 грудня 2007 року і право вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржниками своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами, зокрема, іпотечним договором, посвідченим 05.12.2007р., приватним нотаріусом КМНО, реєстровий номер 11709; іпотечним договором, посвідченим 05.12.2007р. приватним нотаріусом КМНО, реєстровий номер 11707; договором застави, посвідченим 05.12.2007р. приватним нотаріусом КМНО, реєстровий номер 11712; договором застави, посвідченим 03.04.2008р. приватним нотаріусом КМНО, реєстровий номер 11983. Суд дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ "Кредо Солюшнс" про заміну сторони правонаступником та відповідно замінив кредитора - Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" у справі №5023/7064/11 про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", а також зобов`язав ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів Корпорації "Співдружність КОМП" відомості про заміну кредитора Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс".

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що спірний договір порушує порядок заміни сторони на стадії виконання рішення у межах справи про банкрутство Корпорації "Співдружність Комп", яка має відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ст. 115 ГПК України та Закону України "Про виконавче провадження".

Також, позивач зазначив про те, що Договір факторингу від 04.12.2012 № 39 Ф-Н, укладений між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО СОЛЮШНС" суперечить ст. ст. 203, 215, 512-515, 517, 526 Цивільного кодексу України, оскільки уступка прав стягувача за рішенням суду, шляхом укладення цивільно-правової угоди, чинним законодавством не передбачена, що є підставою для визнання його недійсним.

До суду першої інстанції представником позивача було подано клопотання про направлення справи за підсудністю, яке судом першої інстанції було правомірно відхилене, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

З матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням відповідачів-1, 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО СОЛЮШНС" та Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" є місто Київ, а, отже, позов має розглядатись за місцезнаходженням відповідачів-1, 2, тобто господарським судом міста Києва.

Посилання відповідача - 1 на ч. 4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній з 19.01.2013) суд не приймає, оскільки відповідно до ч. 1 п. 1-1 прикінцевих та перехідних положень даного Закону (в редакції, чинній з 19.01.2013), його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Харківської області у справі № 5023/7064/11 Корпорацію "Співдружність Комп" визнано банкрутом та відкрито щодо неї ліквідаційну процедуру 14.05.2012, тобто до набрання чинності Законом, в редакції з 19.01.2013, а тому положення ч. 4 ст. 10 вказаного Закону України (в редакції, чинній з 19.01.2013) не підлягають застосуванню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено та не надано суду першої інстанції жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення спірного правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких договір факторингу від 04.12.2012 № 39 Ф-Н має бути визнаний недійсним за даним позовом, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору факторингу від 04.12.2012 № 39 Ф-Н.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно із ст. ст. 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування підстав позову позивач посилався, зокрема, на те, що спірний Договір порушує порядок заміни сторони на стадії виконання рішення у межах справи про банкрутство Корпорації "Співдружність Комп", яка має відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ст. 115 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 п. 1-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній з 19.01.2013) положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на час винесення постанови про визнання банкрутом Корпорації "Співдружність Комп" - 14.05.2012) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що посилання позивача на Закон України "Про виконавче провадження" під час провадження у справі про банкрутство боржника - Корпорації "Співдружність Комп" є безпідставним з огляду на положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який є спеціальним у вказаних правовідносинах.

Щодо посилань апелянта на порушення його прав при заміні кредитора - Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" у межах справи про банкрутство, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до пункту 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судову практику в справах про банкрутство" встановлено, що Законом не передбачено заборони на перехід прав кредиторів за грошовими зобов'язаннями до іншої особи у провадженні у справі про банкрутство. Тому арбітражні керуючі мають вносити до реєстру відомості про заміну кредиторів за грошовими зобов'язаннями у разі переходу їх права вимоги відповідно до правил ЦК, а господарські суди - зобов'язувати арбітражних керуючих вносити відповідні зміни до реєстру в разі оскарження необґрунтованої відмови арбітражних керуючих у внесенні відомостей про заміну кредитора. Особа, до якої перейшли права кредитора під час провадження у справі про банкрутство, отримує статус учасника провадження відповідно до абзацу двадцять другого статті 1 Закону. Заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на права та обов'язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом.

Як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2013 у справі № 5023/7064/11 замінено кредитора Корпорації "Співдружність КОМП" - Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" на підставі правовідносин сторін, що виникли з оспорюваного Договору. На момент розгляду даної справи вказана ухвала набрала законної сили, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалась, протилежного позивач не довів.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна кредитора, а саме - Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" у правовідносинах сторін за спірним договором факторингу не впливає на права та обов'язки боржника - Корпорації "Співдружність Комп" та не може бути підставою для визнання спірного Договору недійсним.

Позовні вимоги Корпорації "Співдружність Комп" за даним позовом щодо визнання спірного Договору недійсним правомірно відхилені судом першої інстанції, виходячи з вищевказаного.

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, судова колегія дослідивши матеріали справи, встановила, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, які задоволенню не підлягають, враховуючи вищевикладене.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 23.04.2015 у справі № 910/2833/15-г. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено, а тому слід залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги Корпорації "Співдружність Комп", а рішення господарського суду м. Києва від 23.04.2015 у справі № 910/2833/15-г - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність Комп" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 23.04.2015 у справі № 910/2833/15-г - без змін.

2. Справу № 910/2833/15-г повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 16.01.2016

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.В. Шипко

В.О. Пантелієнко