КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" січня 2016 р. Справа №911/3669/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року

у справі №911/3669/15 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, Київська обл., м. Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марія", Київська обл., м. Бориспіль

про стягнення 1 165 548,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марія" про стягнення 1 165 548,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Крім того, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору по справі №911/3669/15 до прийняття судом рішення у справі у відповідності до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони.

В якості доказу скрутного становища апелянтом додано до матеріалів апеляційного оскарження довідку виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 23.12.2015 року №12-27-4758, в якій зазначено, що кошти для сплати судового збору відсутні.

Розглянувши вказане вище клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 передбачено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проаналізувавши вказані положення, слід зазначити, що дії суду при розгляді клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін. Окрім того, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Як вбачається з вищевикладеного єдиною підставою для вчинення судом зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" дій є врахування ним майнового стану сторони.

Колегія суддів зазначає, що позивач не надав жодних доказів скрутного матеріального становища, які перешкоджають йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору. У зв'язку з наведеним клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору не може бути задоволено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що скаржник не виконав вимоги вище вказаних норм, з огляду на що апеляційна скарга підлягає поверненню.

Також, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Таким чином, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15 (повний текст рішення складено 04.11.2015 року) є 16.11.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше з апеляційної скаргою Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15 звернувся 20.11.2015 року.

Однак, вказану апеляційну скаргу ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 року у справі №911/3669/15 було повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення недоліків, 05.01.2016 року скаржник вдруге звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15.

Вказане підтверджується штампом господарського суду Київської області про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропущенням процесуального десятиденного строку на оскарження, передбаченого частиною 1 статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із апеляційної скарги та доданих до неї документів, скаржник ні в прохальній частині скарги, ні окремо від неї не заявляв клопотання про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на зазначене рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що законодавством не передбачено зупинення перебігу строку на звернення з апеляційною скаргою в разі повернення апеляційної скарги на підставі ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо апеляційну скаргу подано повторно з пропуском передбаченого частиною першою статті 93 Господарського процесуального кодексу України строку, то її подання без клопотання про відновлення відповідного строку є підставою для повернення повторно поданої скарги згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах) (абзац 7 пункт 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України").

Визначений законодавцем строк подання апеляційної скарги є процесуальним строком, який може бути відновлений відповідно до статті 53 ГПК України у разі визнання апеляційною інстанцією поважності причин такого пропуску. Водночас, законодавець визначив, що вирішення питання про відновлення пропущеного процесуального строку можливе лише за наявності відповідного клопотання скаржника.

За наведених обставин, правові підстави для відновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги за власною ініціативою відсутні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 22 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Цей обов'язок сторони закріплено, зокрема, і у Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка не тільки надає особі право на справедливий суд, але і забороняє зловживання наданими їй правами.

Відповідно до пункту 5-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" №7 від 17.05.2011 року, колегія суддів звертає увагу, що частиною третьою статті 22 ГПК України на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження.

За змістом положень ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації, встановленого законом права на судовий захист.

Однак, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України «після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно».

Керуючись 86, п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі №911/3669/15 з доданими до неї документами повернути скаржнику.

2. Справу №911/3669/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз