РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/29132/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг"

про стягнення 478 909,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Пріцак І.Є. - представник за довіреністю;

від відповідача: Антощук Є.І. - представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Український бізнес банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрбізнесбанк" Білої Ірини Володимирівни звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" про стягнення заборгованості в сумі 478 909,15 грн. за кредитним договором від 14.11.2013 № 265/Ю. Позивач стверджує, що його права порушені, а тому наполягає на заявлених позовних вимогах.

Відповідач подав два клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо відповідності наявного у справі розрахунку заборгованості (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу, нарахування пені за простроченими процентами, нарахування процентів за простроченим основним боргом) умовам укладеного кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за договором; щодо відповідності методу нарахування позивачем процентів за кредитним договором від 14.11.2013№ 265/Ю вимогам положення про кредитування Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" та чинного законодавства України; на час проведення експертизи просить суд зупинити провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем для вирішення судового експерта питання є суто правовими та підлягають оцінці безпосередньо судом з урахуванням конкретних обставин справи і наявних документів та не потребують спеціальних знань. За таких обставин, суд визнає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив частково, стверджує, що договором не визначено будь-якого порядку визначення суми, що підлягає сплаті в гривнях та не визначено саме за яким курсом іноземної валюти до гривні розраховується сума до сплати; просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 2 083,44 дол. США та штрафу в сумі 398,13 дол. США.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк", далі Банк, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", далі Позичальник, було укладено кредитний договір № 265/Ю, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1 Договору) Банк за наявності вільних грошових коштів надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 57 081 дол. США, що у гривнях України на день підписання Договору становить 456 248,43 грн. на придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 13.11.2015 зі сплатою 11 % річних. Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Згідно з п. 4.1 Договору в процесі користування кредитом Позичальник зобов'язався дотримуватись принципу строковості, зворотності, платності, цільового використання та забезпеченості кредиту.

У відповідності до пунктів 4.5, 4.6 Договору Позичальник зобов'язався погашати кредит згідно графіком погашення, викладеним у додатку № 1 до Договору, який є невід'ємною частиною цього договору. У разі невиконання передбачених п. 4.5 Договору зобов'язань, Позичальник сплачує проценти у розмірі 22 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, зокрема, у випадку недотримання відповідачем умов договору. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок та збитків, Банк письмово повідомляє Позичальника, який зобов'язаний протягом 30-ти днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісію, неустойку, передбачені Договором.

Відповідно до п. 5.4 Договору Банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у пункті 4.5 цього договору вимагати від Позичальника сплатити Банку штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Згідно з п. 5.10 Договору Банк має право при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій вимагати від Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п. 4.5 Договору, за вимогою Банку Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Позивач стверджує, що свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі та належним чином, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку Позичальника. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав у частині погашення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість за кредитом у сумі 17 518,73 дол. США та заборгованість за нарахованими процентами у сумі 1 494,16 дол. США, які позивач і намагається стягнути.

З посиланням на пункти 5.4 та 5.10 Договору позивач вказує на порушення строків погашення кредиту з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього пеню у сумі 2 083,44 дол. США та штраф у сумі 398,13 дол. США.

Дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, виходячи із наступного, зокрема:

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Фактичні обставини справи підтверджують, що сторони досягли усіх суттєвих умов передбачених законом для даного виду договору, зокрема: щодо його предмету, ціни та строку його дії, порядку погашення розрахункових документів, а тому він вважається укладеним згідно вимог ст.ст. 180, 181 ГК України та ст.ст. 627, 638, 1048, 1054 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ГК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 названого Кодексу суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З метою погашення Позичальником заборгованості, Банк направив відповідачу вимогу від 20.07.2015 № 3829 про погашення протягом 30 днів простроченої заборгованості за Договором, однак, заборгованість Позичальником сплачена не була.

Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання щодо кредитування за Договором належним чином. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом своєчасно не виконало, не надало суду належних і допустимих доказів неможливості виконання вказаних зобов'язань.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на те, що ст. 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання. Станом на 23.10.2015 загальна заборгованість Позичальника перед Банком за Договором становить 21 494,46 дол. США з яких: заборгованість за кредитом 17 518,73 дол. США; заборгованість за нарахованими процентами 1 494,16 дол. США; пеня 2 083,44 дол. США та штраф 398, 13 дол. США, що підтверджується довідкою про стан заборгованості за Договором та в еквіваленті на грошову одиницю України становить 478 909,15 грн. за курсом НБУ станом на 23.10.2015 (22,280585 грн. за 1 дол. США), таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 7 183,64 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", згідно вимог ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 13.01.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 526, 530, 533, 611, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", 03680, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 13, оф. 211, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк", 83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 125, , заборгованість у сумі 478 909,15 грн. та судовий збір у розмірі 7 183,64 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 18.01.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко