ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016р. Справа№ 914/2258/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго, м.Львів

до відповідача: Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м.Сокаль Львівської області

про стягнення 17650,44 грн.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Сухович Ю.О.

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством „Львівобленерго, м.Львів до Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Сокаль Львівської області про стягнення 17650,44 грн.

Заявою про зменшення позовних вимог від 13.01.2016р. №158/16, позивач просить стягнути з відповідача 16116,91 грн. заборгованості, з яких: 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.07.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.08.2015р. (суддя Щигельська О.І.).

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 05.08.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

Ухвалою суду від 19.08.2015р. призначено колегіальний розгляд справи в складі трьох суддів. 21.08.2015р. ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.10.15р.

Ухвалою від 07.10.2015р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи. В судовому засіданні 26.10.2015р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Щигельської О.І., внаслідок повторного автоматичного перерозподілу 03.11.2015р., справу №914/2258/15 передано на розгляд судді Мороз Н.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2015р. Крім того, у звязку з перебуванням у відпустці судді Кидисюка Р.А., внаслідок повторного автоматизованого розподілу 03.11.2015р., виведено зі складу колегії суддю Кидисюка Р.А. та введено в колегію суддю Ділай У.І., що підтверджується протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.11.2015р.

Для всестороннього та обєктивного вирішення даного спору, враховуючи заміну складу суду, у звязку з необхідністю детального ознайомлення з матеріалами справи, 04.11.2015р. розгляд справи відкладався ухвалою суду. 24.11.2015р. в судовому засіданні оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку. Ухвалою від 17.12.2015р. продовжено строк вирішення спору до 19.01.2016р. та відкладено розгляд справи.

В судове засідання 14.01.2016р. представник позивача зявився, заявою про зменшення розміру позовних вимог від 13.01.2016р. №158/16 просить стягнути з відповідача 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Зазначив, зокрема, що між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії від 10.10.2006р. №90125, на виконання умов якого позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу у визначеному обсязі. Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором в частині оплати за спожиту протягом березня 2014 року березня 2015 року електроенергію, ПАТ «Львівобленерго» нараховано відповідачу 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання зявився, надав усні пояснення по суті спору. Згідно додаткових письмових пояснень від 22.10.2015р., відповідач посилається на підписання 17.02.2015р. №20/626 та 18.03.2015р. №20/1015 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію. Ствердив, що розрахунки з простроченням оплати за електроенергію за лютий-березень 2015р. були за відсутності вини МКП ВКГ, оскільки згідно п.4.3. Спільних протокольних рішень, передбачено, що Департамент фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2) перераховує ПАТ «Львівобленерго» (стороні №3) за підприємства ВКГ кошти в сумі очікуваних нарахувань. Зі своєї сторони відповідачем вчасно надано пакет документів в Департамент фінансів Львівської ОДА для проведення взаєморозрахунків. В задоволенні позову просить відмовити у звязку з відсутністю вини відповідача у простроченні оплат по спірних рахунках.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

10.10.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, що перейменоване у Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (позивач, за договором - постачальник) та Сокальським міським комунальним підприємством водопровідного каналізаційного господарства (відповідач, за договором - споживач) укладено договір №90125 про постачання електричної енергії.

Відповідно до умов п.1. договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.2.2.2. договору, постачальник зобовязується: постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатками №11 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на pівні дозволеної потужності зазначеної в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Порядок розрахунків за спожиту електроенергію врегульовано Додатком №2 до Договору №90125 від 10.10.2006р.

Так, пунктом 2 додатку №2 визначено, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Відповідно до умов п.4. додатку №2, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Згідно п.6. додатку №2, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено рахунки за активну енергію: №300303/20834-1 за березень 2014р. на суму 105171,48 грн., який отримано відповідачем 25.03.2014р. та фактично повністю оплачений 03.04.2014р.; №300305/25061-1 за травень 2014 року на суму 122561,56 грн., який отримано відповідачем 26.05.2014р. та повністю оплачений 04.06.2014р.; №300408/31331-1 за серпень 2014 року на суму 83089,60 грн., який отримано відповідачем 26.08.2014р. та повністю оплачений 04.09.2014р.; №300412/39687-1 за грудень 2014 року на суму 118143,08 грн., який отримано відповідачем 25.12.2014р. та повністю оплачений 08.01.2015р.; №300401/41748-1 за січень 2015 року на суму 138071,91 грн., який отримано відповідачем 26.01.2015р. та повністю оплачений 06.02.2015р.; №300402/44101-1 за лютий 2015 року на суму 130119,98 грн., який отримано відповідачем 25.02.2015р. та повністю оплачений 01.04.2015р.; №300403/46082-1 за березень 2015 року на суму 200387, 68 грн., який отримано відповідачем 25.03.2015р. та фактично повністю оплачений 20.04.2015р.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання та несвоєчасно здійснював оплату за поставлену активну електричну енергію по рахунках №300303/20834-1 за березень 2014р., №300305/25061-1 за травень 2014 року, №300408/31331-1 за серпень 2014 року, №300412/39687-1 за грудень 2014 року, №300401/41748-1 за січень 2015 року, №300402/44101-1 за лютий 2015 року, №300403/46082-1 за березень 2015 року.

Пунктом 7 додатку №2 до договору №90125 від 10.10.2006р. до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати за електричну енергію та в порушення умов договору, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 13.01.2016р. №158/16.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання , що ним використовується.

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно вимог ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, на підставі п.4.2.1. договору, у звязку простроченням строків оплати та неналежним виконанням зобовязань, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню у розмірі 56,43 грн. відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 13.01.2016р. (розрахунок в матеріалах справи).

Крім того, згідно з ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п.3.2. вищевказаної постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, на підставі наведеного, позивачем за прострочення виконання зобовязання правомірно нараховано відповідачу 3% річних в сумі 291,52 грн. та 15768,96 грн. інфляційних втрат (за період з 05.03.2015р. 31.03.2015р. та 02.04.2015р. 19.04.2015р.) відповідно до поданого розрахунку згідно заяви про зменшення позовних вимог від 13.01.2016р. (в матеріалах справи).

В судових засіданнях представник відповідача посилався на підписання 17.02.2015р. №20/626 та 18.03.2015р. №20/1015 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію. Посилається на п.4.3. Спільних протокольних рішень, згідно яких передбачено, що Департамент фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2) перераховує ПАТ «Львівобленерго» (стороні №3) за підприємства ВКГ кошти в сумі очікуваних нарахувань. Зазначив, що прострочення оплати за поставлену електричну енергію за лютий 2015р. та березень 2015р. відбулося з незалежних від підприємства відповідача - Сокальського МКП ВКГ причин, оскільки відповідачем в лютому 2015р. та березні 2015р. було вчасно подано пакет документів в Департамент фінансів Львівської ОДА для проведення взаєморозрахунків відповідно до Постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Щодо наведеного, суд зазначає наступне.

Відносини, пов»язані з підписанням спільних протокольних рішень врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (зі змінами та доповненнями).

Як випливає з аналізу п.1 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМ України №20 від 11.01.2005р. (із змінами та доповненнями) та самих спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, такими рішеннями врегульовано лише механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу тощо.

Постанова КМ України №20 та Порядок не врегульовують питання двосторонніх договірних відносин з постачання електричної енергії та не містять жодних вказівок щодо зміни умов договору про постачання електричної енергії у зв»язку з застосуванням визначеного Порядком механізму.

Згідно п. 9.1 укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії, усі зміни та доповнення до договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Однак, спільні протокольні рішення не є правочином, спрямованим на зміну умов договору, в тому числі, в частині порядку і строків розрахунку за поставлену електроенергію.

Таким чином, наявність спільних протокольних рішень, підписаних Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до договору про постачання електричної енергії №90125 від 10.10.2006р., не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, ч.1 ст. 230 ГК України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та п.4.2.1. договору.

Суд додатково звертає увагу відповідача, що в даному випадку, Сокальське міське комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства не є безпосередньо стороною (учасником) спільного протокольного рішення.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань по оплаті за електричну енергію підтверджена матеріалами справи та становить 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 13.01.2016р. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем належними і допустимими доказами доведено підставність позовних вимог, доказів протилежного відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем своїх зобовязань, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю відповідно до заяви про зменшення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 550, 551, 599, 612, 625 ЦК України, ст.ст.193, 230, 232, 233 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, Львівська область, м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 23 () на користь публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів, вул. Козельницька, 3 () - 56,43 грн. пені, 291,52 грн. 3% річних, 15768,96 грн. - інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 18.01.2016р.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Сухович Ю.О.