РІШЕННЯ

12 січня 2016 року Справа № 913/1053/15

Провадження №15/913/1053/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш, м.Прилуки Чернігівської області

до Державного підприємства Сєвєродонецьке лісомисливське господарство, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 186744 грн 98 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю, довіреність №15/15 від 02.12.2015;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства Сєвєродонецьке лісомисливське господарство про стягнення заборгованості за договором №97 від 25.06.2013 про закупівлю товарів за державні кошти в сумі 100938 грн 00 коп., інфляційних втрат у сумі 79236 грн 33 коп., 3% річних у сумі 6570 грн 65 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 17.11.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 01.12.2015.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.12.2015 розгляд справи відкладено на 12.01.2016.

Заявою №90 від 09.12.2015 позивач просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні, на стороні відповідача - Державне агентство лісових ресурсів України, але в подальшому в судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача відмовився від вказаної заяви.

Позивач письмовими поясненнями №1 від 04.01.2016 зазначив, що відповідач є юридичною особою і відповідно до приписів Цивільного кодексу України має самостійно відповідати за своїм зобовязанням за договором №97/13 від 25.06.2013; що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобовязання.

Відповідач відзивом №711 від 23.12.2015 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що ним здійснено часткову оплату отриманого товару в межах бюджетного фінансування в сумі 254062 грн 00 коп. і що в подальшому грошові кошти на погашення заборгованості йому не виділялися; що позивачем зроблений невірний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань. Також відповідач просив суд розглянути справу без участі представника.

Суд з урахуванням думки представника позивача, вважає можливим задовольнити вказане клопотання та розглянути справу без участі представника відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 12.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш (учасник, позивач) та Державним підприємством Сєвєродонецьке лісомисливське господарство (замовник, відповідач) 25.06.2013 був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти №97/13, за умовами якого учасник зобовязався у 2013 році поставити замовникові товари, зазначені в цьому договорі, у власність замовнику, а замовник зобовязався на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти і оплатити товар в кількості і асортименті відповідно до специфікацій (додаток №1 та додаток №2), що додаються до договору на закупівлю та є його невідємною частиною (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору найменування товару: автомобіль лісопатрульний АЛП-5(3909)-267 в кількості одна одиниця, який є аналогом код 29.10.5 автомобілі спеціальної призначеності (автомобіль лісопатрульний АЛП-5).

Ціна цього договору становить 355000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 59166 грн 67 коп. (п.3.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником протягом 7 банківських днів з дати отримання товару згідно з актом приймання-передачі після предявлення учасником рахунка на оплату товару.

До рахунка додаються: акт приймання-передачі товару та видаткова накладна (п.4.2 договору).

Згідно з п.5.1 договору постачання товару здійснюється на умовах склад учасника в Україні за адресою: вул.Миру, 100А, смт.Ладан Прилуцький район Чернігівської області, 17583, але не пізніше 31.08.2013.

Відповідно до п.10.1 договору він набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобовязань.

25.06.2013 між сторонами була підписана специфікація №1 до договору про закупівлю товарів за державні кошти, в якій сторони визначили назву товару, кількість, ціну одиниці, загальну вартість (а.с.17).

25.06.2013 між сторонами була підписана специфікація №2 до вказаного договору, в якій сторони визначили найменування та кількість товару.

На виконання вказаних умов договору №97/13 від 25.06.2013 та специфікації до нього №1 позивач поставив відповідачеві автомобіль лісопатрульний АЛП-5(3909)-267, заводський номер: Y7E267000DE000006, номер двигуна: D3009085 за ціною 355000 грн 00 коп., підтверджується рахунком-фактурой №ТВ-00010 від 12.08.2013, видатковою накладною №ТВ-00027 від 27.08.2013 та актом приймання-передачі від 29.08.2013.

Відповідач поставлений автомобіль своєчасно не оплатив, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 100938 грн 00 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №97/13 від 25.06.2013 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником протягом 7 банківських днів з дати отримання товару згідно з актом приймання-передачі після предявлення учасником рахунка на оплату товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару автомобіля лісопатрульного АЛП-5(3909)-267 відповідачу за специфікацією №1 від 25.06.2013 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №97/13 від 25.06.2013 підтверджений матеріалами справи, в т.ч. рахунком-фактурой №ТВ-00010 від 12.08.2013, видатковою накладною №ТВ-00027 від 27.08.2013 та актом приймання-передачі від 29.08.2013, довіреністю №156 від 20.08.2013.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений п.4.1 договору строк оплату в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого має місце неналежного виконання своїх зобовязань за зазначеним договором відповідачем.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за специфікацією №1 від 25.06.2013 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №97/13 від 25.06.2013 в сумі 100938 грн 00 коп.

Відносно доводів відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарський суд вважає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №3-28гс12, рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаних заперечень відповідача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 10.09.2013 по 10.11.2015 в сумі 6570 грн 65 коп. підлягає задоволенню повністю, оскільки наданий позивачем розрахунок є правильним, зроблений у відповідності до приписів законодавства та даних первинних документів.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з вересня 2013 року по вересень 2015 року (включно) в сумі 79236 грн 33 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 79205 грн 08 коп., оскільки нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись не з вересня 2013 року, а тільки з жовтня 2013 року, враховуючи приписи пп.3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок позивача є невірним та навести власний розрахунок інфляційних втрат:

Строк оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції
до 10.09.,00жовтень 2013 вересень 2015178,205,08

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні позивача з даним позовом до суду було сплачено за платіжним дорученням №621 від 10.11.2015 судовий збір у сумі 1287 грн 11 коп., за платіжним дорученням №618 від 30.10.2015 судовий збір у сумі 1514 грн 07 коп., всього 2801 грн. 18 коп., в той час як, виходячи із заявленої до стягнення суми (186744 грн 98 коп.) повинно було бути сплачено судовий збір у сумі 2801 грн 17 коп.

Таким чином наразі існує необхідність повернення Товариству з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш судового збору в сумі 00 грн 01 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у сумі 2801 грн 17 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш до Державного підприємства Сєвєродонецьке лісомисливське господарство задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Сєвєродонецьке лісомисливське господарство, вул.Фрунзе, б.86, смт.Сиротине м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 00993610, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування Пожспецмаш, вул.Соборна, б.10, м.Прилуки Чернігівської області, ідентифікаційний код 36264544, заборгованість за поставлений товар в сумі 100938 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 79205 грн 08 коп., 3% річних у сумі 6570 грн 65 коп., судовий збір у сумі 2800 грн 70 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя С.В. Смола