РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/29113/15

За позовом Приватного підприємства "Р.В.І."

до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"

про припинення договору

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники :

Від позивача: Логуш Л.О.(дов. від 22.09.2015)

Від відповідача: Тарасенко В. В. (дов. від 14.12.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 12.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання зобов'язання, що виникло між позивачем та відповідачем з договору поруки від 10.04.2014 припиненим з 01.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29113/15 та призначено до розгляду на 17.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 29.12.2015.

В судовому засіданні 29.12.2015 судом оголошено перерву до 12.01.2016.

В судове засідання 12.01.2016 представники сторін з'явились, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги обґрунтовані збільшенням обсягу відповідальності за договором поруки від 10.04.2014 позивача, як поручителя без його згоди на таке.

Відповідач письмово відзиву на позовну заяву не надав, усно проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав наявності згоди позивача про що прямо азначено в договорі поруки від 10.04.2014.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2008 року між ОСОБА_3, як позичальником та відповідачем, як кредитором, було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4621 та Додаткову угоду №ВL4621/К-1, відповідно до якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у сумі 300 000,00 доларів США строком користування на 240 місяців зі сплатою 11,5 % річних та в розмірі 23 % річних за користування кредитними коштами понад строк (надалі - основний договір).

10 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та відповідачем була підписана Додаткова угода №4 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 4621 від 23 травня 2008 року. Відповідно до вказаної угоди за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: а) з 10 квітня 2014 року по 30 червня 2014 року - 4,0% річних; б) з 1 липня 2015 року по 30 вересня 2014 року - 8,0% річних; в) починаючи з 01 жовтня 2014 року - 13,50 % річних (п.1.3.2 Додаткової угоди №4).

Окрім цього, відповідно до п. 1.3.2.2.2. Додаткової угоди №4 починаючи з 01 листопада 2014 року за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 27,0%.

10.04.2014 між позивачем, як поручителем та відповідачем, як кредитором було укладено договір поруки (далі за текстом - договір поруки), за умовами п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Генерального договору про надання кредитних послуг № BL4621 від 23.05.2008 (основний договір), укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В пункті 1.2. договору поруки сторони зазначили, що поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: термін повного погашення всіх грошових зобов'язань боржника за основним договором - не пізніше 01.05.2028; проценти користування кредитом в розмірі 13, 5 % річних або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов основного договору (п. 1.2.2. договору поруки).

Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель та кредитор ознайомлені та погоджуються з умовами основного договору стосовно :

- розміру зобов'язань, що забезпечуються порукою відповідно до договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у випадках, передбачених умовами основного договору;

- факту, що порукою за договором забезпечується також і розміри зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору;

- положень/умов основного договору, за якими передбачається можливість автоматичної пролонгації строку користування кредитом/кредитною лінією на визначених основним договором умовах, при цьому у разі настання такої автоматичної пролонгації умов основного договору порукою за договором забезпечуються в повному обсязі виконання усіх зобов'язань боржника перед кредитором, які виникають із умов вищевказаного основного договору.

Сторони підтверджують, що порукою за договором забезпечуються також і розміри зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору, на що поручитель, підписанням договору, дає свою безумовну та безвідкличну згоду, розуміючи, що внаслідок змін умов основного договору може збільшитися обсяг його відповідальності.

Пунктом 4.2. договору поруки визначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Предметом позову у справі є правова вимога позивача визнати зобов'язання, що виникло між позивачем та відповідачем з договору поруки від 10.04.2014, припиненим з 01.11.2014.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір поруки від 10.04.2014 є договором поруки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 49 ЦК України.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ЦК України), при цьому сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно приписів ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно ч. 2 ст. 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Як встановлено судом, в договорі поруки укладеному сторонами сторони визначили, що порукою за договором забезпечуються і розміри зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору, на що поручитель, підписанням договору поруки, дає свою безумовну та безвідкличну згоду, розуміючи, зо внаслідок змін умов основного договору може збільшитися обсяг його відповідальності (п. 1.3. договору поруки).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що збільшення у відповідності до умов основного договору відсоткової ставки з 13, 5 % до 27, 0 % з 01.11.2014 було погоджено позивачем підписанням договору поруки, і таке збільшення відсоткової ставки не збільшує обсяг відповідальності позивача за договором поруки. Тим більше, що додаткова угода № 4 та договір поруки підписані сторонами в один день - 10.04.2014, і інші зміни в основний договір його сторонами не вносилися, а договір поруки укладений сторонами з врахуванням положень додаткової угоди № 4, що вбачається із тексту додаткової угоди № 4.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, проте позивачем у встановленому законом порядку не доведено, що внаслідок підписання додаткової угоди № 4 збільшився обсяг відповідальності позивача за договором поруки від 10.04.2014.

За таких обставин, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, і відповідно відмовляє в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Р.В.І." відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.01.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк