РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №910/29333/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/29333/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна

фірма Салд»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління

будівельними проектами «Герц»;

про стягнення 60 677,36 грн.

Представники сторін:

від позивача: Севлісян Г.Ф., довіреність 1340-ю від 17.12.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма Салд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління будівельними проектами «Герц» про стягнення 60 677,36 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору субпідряду № 200/11 від 15.06.2011р. у визначений строк не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 32 203,64 грн., за прострочення оплати якої нараховані 2122,79 грн. - пені, 2281,61 грн. - 3% річних та 24 069,32 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/29333/15 та призначено її розгляд на 17.12.2015р.

17.12.2015р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені.

Ухвалою суду від 17.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 14.01.2016р., у зв'язку з задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

13.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю, у зв'язку, що місцезнаходженням відповідача є Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вул. Волошина, 53-А.

Також, 13.01.2016р. через відділ діловодства суду від позивача отримано заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені.

Присутній у судовому засіданні 14.01.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю судом не задоволено, оскільки відповідно частини третьої статті 17 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Як вбачається зі Спеціального витягу, отриманого судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 17.11.2015р. (дата подання позову до суду), місцезнаходженням відповідача є: м. Київ, пр. Возз'єднання, 15.

Відтак, справа № 910/29333/15 прийнята Господарським судом міста Києва до свого провадження з додержанням правил підсудності та підлягає розгляду по суті вказаним судом.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 19.11.2015р. та ухвали від 17.12.2015р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі від 19.11.2015р. та ухвала від 17.12.2015р. були надіслані відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримані останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2011р. між позивачем (за договором - субпідрядник) та відповідачем (за договором - генпідрядник) було укладено договір субпідряду на виконання робіт № 200/11, у відповідності з п.п. 2.1. якого, за дорученням відповідача, позивач зобов'язується на свій ризик виконати роботи, а саме: встановлення систем автоматичного водяного, газового, порошкового пожежогасіння, автоматичного пожежогасіння кухонного обладнання, пожежної сигналізації та сповіщення про пожежу, автоматики протипожежних систем на об'єкті (за адресою: «Готельний комплекс «Кримська рив'єра» по вул. Леніна, 2 в м. Алушта) та передати їх результати відповідачу в установлений даним договором строк відповідно до умов даного договору, а відповідач зобов'язується забезпечити своєчасне фінансування виконання робіт, прийняти виконані роботи та оплатити їх на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до п.4.3. договору, договірна ціна за даним договором визначається на підставі проектної документації відповідно до вимог, встановлених ДБН Д 1.1-1-2000, є приблизною і зазначається у додатку № 1 до даного договору.

Ціна (вартість) робіт за договором включає всі витрати позивача, пов'язані з виконанням робіт та винагороду позивача за виконані роботи (п.4.6 договору).

Так, сторонами було підписано Договірну ціну № 1 до договору, за якою вартість робіт склала 2 396 491,20 грн. з ПДВ, а також підписано Договірну ціну № 2, відповідно до якої вартість робіт склала 300 900,00 з ПДВ. Загалом 2 697 391,20 грн.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем у період з серпня 2011 року по травень 2013 року були виконані роботи загалом на суму 32 186 658,17 грн., що підтверджується відповідними довідками про вартість виконаних робіт форми № КБ-3, копії яких містяться в матеріалах справи, а оригінали досліджено судом у судовому засіданні, підписаними повноважними представниками сторін, та без будь-яких зауважень зі сторони відповідача.

Відповідач за виконані роботи розрахувався частково в сумі 31 954 417,86 грн., що вбачається з наявних в матеріалах справи довідок банку з рахунку позивача, та не заперечується відповідачем.

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013р., відповідно до якої було частково погашено грошове зобов'язання відповідача за спірним договором по оплаті за виконані роботи у розмірі 200 036,67 грн., а зобов'язання позивача зі сплати грошових коштів за надані послуги генпідряду за договором № 200/11 від 15.06.2011р. у сумі 200 036,67 грн. припинено у повному обсязі.

Також, п. 1.1 даної угоди встановлено, що відповідач є боржником щодо виконання зобов'язання зі сплати грошових коштів за виконані будівельно-монтажні роботи в сумі 2 192 531,06 грн. з урахуванням ПДВ.

З моменту набрання чинності Угодою № 1 від 31.12.2012р. відповідач залишається боржником за договором по виконанню грошового зобов'язання в сумі 1 992 494,39 грн. з ПДВ (п.3. Угоди № 1 від 31.12.2012р.).

Відповідно до п.14.1 договору, оплата виконаних робіт здійснюється відповідачем на підставі підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт, складених за формою КБ-2в, та довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3 протягом 5 банківських днів від дати їх підписання.

17.05.2013р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 15 до договору, якою сторони виклали п. 14.3 договору в наступній редакції: « 14.3 при здійсненні розрахунків з субпідрядником за виконані роботи, генпідрядник має право притримати суму в розмірі 5% від суми, що підлягає оплаті субпідряднику у звітному місяці.

Сума, що накопичується у генпідрядника шляхом притримання за весь період виконання, залишається у генпідрядника протягом 24 календарних місяців з моменту прийняття об'єкту в експлуатацію за договором та може бути використана генпідрядником на виправлення недоліків у виконаних роботах, допущених з вини субпідрядника, виявлених під час гарантійного строку згідно умов договору, якщо дані недоліки не було виявлено субпідрядником самостійно у встановлений у відповідному двосторонньому акті строк.

Зазначена в цьому пункті договору загальна сума притримання або її залишок, у випадку якщо її частина буде витрачена на виправлення недоліків, має бути сплачена генпідрядником субпідряднику після закінчення 24 місяців від прийняття об'єкту в експлуатацію».

За умовами п.2 Додаткової угоди № 15 до договору, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання від субпідрядника відповідно до п.14.4 договору Банківської гарантії на суму 1 609 332,91 грн. щодо виконання гарантійних зобов'язань, передбачених договором, з терміном дії до 31.10.2014р., генпідрядник зобов'язується виплатити субпідряднику кошти, притримані на умовах договору, в порядку, передбаченому п.14.5 договору.

Відповідно до п.2.1 Додаткової угоди № 15 до договору, після виконання субпідрядником умов п.2 даної Додаткової угоди сума, яка належить до виплати субпідряднику, складає 1 609 332,91 грн. з ПДВ.

26.06.2013р. позивачем отримана Банківська гарантія виконання гарантійних зобов'язань № G061383219.

Відтак, строк виплати відповідачем притриманих коштів у сумі 1 609 332,91 грн. настав 03.07.2013р.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань розрахувався з позивачем частково в сумі 1 577 129,26 грн., що вбачається з наявних в матеріалах справи довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вих. № 08.7.0.0.0/937 від 08.12.2015р.та ПУАТ «ФІДОБАНК» вих. № исх22-5-11/6919-ЦРД від 11.12.2015р.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 32 203,64 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи становить 32 203,64 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до норм статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання виконаних робіт за відповідними довідками про вартість виконаних будівельних робіт та не надано доказів повної оплати виконаних робіт на суму 32 203,64 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 32 203,64 грн. підлягає задоволенню.

Суд враховує, що наявні в матеріалах справи довідки про вартість виконаних будівельних робіт відповідачем підписані без зауважень, що свідчить про прийняття останнім виконаних позивачем робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів і вартості, та виникнення обов'язку у відповідача щодо їх оплати.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 2281,61 грн. - 3% річних та 24 069,32 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, задовольняє останні за розрахунками позивача, які викладені в позовній заяві та є арифметично вірними.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2122,79 грн. пені.

У своєму клопотанні відповідач просив відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення пені, в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.17.4. договору, за порушення грошових зобов'язань (несвоєчасну оплату виконаних робіт, інших платежів) генпідрядник сплачує субпідряднику неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за неналежне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов'язання по оплаті виконаних позивачем робіт 2122,79 грн. пені за період прострочення з 04.07.2013р. по 01.01.2014р. Водночас, відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в сумі 2122,79 грн.

Отже, частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно умов п.2. Додаткової угоди № 15 до Договору строк виконання зобов'язання відповідача у сумі 32 203,64 грн. щодо оплати виконаних позивачем робіт настав 03.07.2013р., відповідно, для стягнення суми пені, починаючи з 04.07.2013р., позивач повинен був звернутись з позовом до суду до 04.07.2014р.

При цьому, періодом нарахування пені, згідно п.6. ст.232 ГК України, є 04.07.2013р. - 04.01.2014р. (шість місяців).

Суд враховує, що згідно із ст. 549 ЦК України пеня обчислюється за кожен день прострочення виконання (тобто, річний строк позовної давності на звернення до суду в частині стягнення пені визначається окремо щодо кожного дня прострочення виконання).

Таким чином, станом на час пред'явлення позивачем позову до суду - 17.11.2015р. (штамп суду) річний строк позовної давності для стягнення пені за період з 04.07.2013 року до 04.01.2014 року включно, минув.

Отже, вимога про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління будівельними проектами «Герц» (Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вул. Волошина, 53-А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма Салд» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 61; ) 32 203 грн. 64 коп. - основного боргу, 2281 грн. 61 коп. - 3% річних, 24 069 грн. 32 коп. - інфляційні втрати та 1329 грн. 79 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.01.2016р.

Суддя А.І. Привалов