ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 р. Справа № 909/1265/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк", вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094,

до відповідача: Колективної фірми "Юксел", вул.С.Стрільців,15, м. Івано-Франківськ,76000,

про розірвання договору оренди приміщення від 02.01.2011 року та зобов'язання прийняти приміщення за актом приймання-передачі

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт Івано-Франківської філії ПАТ КБ "Приватбанк", (довіреність № 1408-О від 25.04.2014 року)

від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат, (довіреність на ведення справи у суді від 26.11.2015 року)

встановив: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 "Приватбанк" (далі - позивач) звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Колективної фірми "Юксел" (далі - відповідач) про розірвання договору оренди приміщення

від 02.01.2011 року, який укладений між сторонами та зобов'язання Колективної фірми "Юксел" прийняти у ПАТ КБ "Приватбанк" приміщення за актом приймання-передачі.

Позовні вимоги обгрунтовані зміною економічної ситуації в країні, що призвело до зростання ціни на нерухомість внаслідок чого орендодавцем збільшено орендну плату. При цьому зазначає, що спірне приміщення не відповідає вимогам ДБН В.1.1-7/2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об"єктів будівництва" з невідповідності евакуаційних шляхів.

В судовому засіданні представник позивача оголосив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для укладання мирової угоди у справі.

Представник відповідача щодо даного клопотання заперечив та повідомив суд про відсутність будь-яких підстав, які б свідчили про можливість укладення мирової угоди.

Зважаючи на заперечення відповідача щодо укладення мирової угоди, суд приходить до висновку про недоцільність оголошення перерви. В задоволенні клопотання позивача про оголошення перерви слід відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №18650/15 від 27.11.15) та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог, мотивуючи тим, що розірвання договору можливе лише за згодою сторін. Розірвання договору за рішенням суду можливе на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

При цьому відповідач зазначає, що ним жодних порушень договору не вчинялись, про що і не доведено позивачем суду.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

02 січня 2011 року між Колективною фірмою "Юксел" (по договору - орендар/по справі -відповідач) та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 "ПриватБанк" (по договору - суборендар/по справі - позивач) укладено договір оренди приміщення, відповідно до умов якого орендар передав а суборендар прийняв у тимчасове користування за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності приміщення, розташоване за адресою: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд №15, загальною площею 495,0 кв.м. та складається з частини приміщення 2-го,3-го, 4-го та 5-го поверхів.

Строк дії договору визначено сторонами з 01.12.2013 року по 31.10.2016 року (п. 7.1 Договору).

Умовами договору сторонами погоджено, що місячна плата за користування приміщенням встановлена за згодою сторін і складала на час укладення договору 160,00 грн. за 1 кв.м., а всього 79 200 грн. 00 коп. в місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Відповідно до п.1.4 Договору приміщення надано орендареві для використання його у банківській діяльності орендаря.

14 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача із Листом №Э.52.0.0/4-13498, в якому повідомив відповідача про звільнення ним спірного орендованого приміщення та просив підписати Додаткову угоду та акт повернення орендованого приміщення.

Предметом спору між Банком та відповідачем є дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна на підставі ст. 652 ЦК України.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір оренди землі від 10.10.2006 року.

В спірному випадку правовідносини між сторонами по справі виникли на підставі договору оренди. приміщення від 02.01. 2011 року.

Частина 6 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) вказує на те, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 7.4 Договору оренди приміщення сторонами узгоджено, що договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Пунктом 7.8 Договору визначено, що усі спори пов"язані з договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання його умов, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. При чому, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В нормі ч.2 ст.652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Позивач зазначає, що у зв'язку зі скрутною економічною ситуацією, що склалася в Україні через настання світової фінансової кризи, що негативно вплинула на діяльність банківської системи країни, ним було прийнято рішення про звільнення орендованого приміщення та розірвання договору оренди.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що економічна криза в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох договірних сторін, та не може бути підставою для його розірвання на користь однієї з них.

Щодо твердження позивача про нерентабельність та неприбутковість філії банку, то слід зазначити, що зазначене стосується діяльності позивача, ризик зміни обставин щодо доцільності його знаходження в орендованому приміщенні цілком покладається на нього та не може бути ризиком іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Наведеним спростовуються посилання позивача в обґрунтування своїх тверджень на збитковість його господарської діяльності у період фінансової світової кризи в разі подальшого користування нежилим приміщенням та внесенням орендної плати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.02.2012 року у справі №2-52-09.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач не довів обставини, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, та не навів доказів, у розумінні ст.33 ГПК України, стосовно того, що у зв'язку з фінансовою кризою, виконання спірного договору оренди сторонами призвело до порушення їхніх майнових інтересів та позбавило позивача, який був заінтересований в укладенні цього договору, того, на що він розраховував.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З врахуванням вимог норм ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 651, 652, 759 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 44, 188, 283 Господарського кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "Приватбанк" до Колективної фірми "Юксел" про розірвання договору оренди приміщення від 02.01.2011 року, який укладений між сторонами та зобов'язання Колективної фірми "Юксел" прийняти у ПАТ КБ "Приватбанк" приміщення за актом приймання-передачі.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.16

Суддя Фанда О. М.