РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2016Справа №910/27992/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара"

До Приватного підприємства Компанія "Дан"

Про стягнення 133 282,99 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Минайлюк Т.В. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства Компанія "Дан" про стягнення 133 282,99 грн.

Ухвалою суду від 30.10.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/27992/15 та призначено розгляд справи на 20.11.2015.

В судове засідання 20.11.2015 представник позивача з'явився, надав додаткові матеріали по справі, представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 30.10.2015 не виконав.

Ухвалою суду від 20.11.2015 відкладено розгляд справи на 06.01.2016.

23.12.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

06.01.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 06.01.2016 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги, заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд приходить до висновку, що наявні матеріали справи дають можливість вирішити спір по суті за наявними матеріалами справи в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 06.01.2016 проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

17.04.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 17/04 на виготовлення та постачання паперових пакетів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався виготовити та поставити покупцю паперову тару у вигляді паперових пакетів, відповідно до еталонів-зразків, затверджених покупцем. Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування,загальна кількість товару та його кількість по-номенклатурно, що виготовляється і постачається у відповідності із замовленням покупця, повинні відповідати характеристиками, що зазначаються у накладних, які підписуються сторонами при прийомі-передачі товару.

23.04.2015сторони уклали Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору на виготовлення та постачання паперових пакетів від 17.04.2015, відповідно до якої сторони погодили встановити наступні умови плати за Договором а саме викласти п. 5.2 Договору в наступній редакції: розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем здійснюється протягом тридцяти календарних днів з дати поставки товару.

Позивач зазначив що на виконання умов договору надав відповідачу товар вартістю 142 350 грн., що підтверджується видатковими накладними РН 344 від 30.04.2015 та РН 414 від 19.05.2015.

Позивач зазначає, що відповідачем сплачено лише частково суму, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 109 850 грн.

Частина 1 ст. 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 109 850 грн. відповідач у встановлений Договором строк не виконав.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 21679,05 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 565,25 грн. та 3 % річних в розмірі 1 188,69 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 21 679,05 грн. Контррозрахунку суми пені відповідачем суду не надано. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 21 679,05 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 565,25 грн. -збитків від інфляції та 1188,69 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "КОМПАНІЯ "ДАН" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Політара" (07100, Київська обл., м. Славутич, вул. Індустріальна, буд. 1, ) заборгованість в розмірі 109 850 (сто дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. пеню в розмірі 21 679 (двадцять одну тисячу шістсот сімдесят дев'ять), інфляційні втрати в розмірі 565 (п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 25 коп., 3 % річних в розмірі 1 188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) грн. 69 коп., судовий збір в розмірі 1 999 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 25 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.01.2016.

Суддя Л.В. Прокопенко