РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016Справа №910/9666/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

До Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної

компанії «Нафтогаз України»

Про стягнення 4 980,00 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Лисенко С.І., довіреність № б/н від 31.12.2015

від відповідача Ковригін О.В., довіреність № 5-у від 26.11.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 4 980,00 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем умови договору купівлі-продажу № 255-к/94-234-у від 13.10.2010 р., в частині здійснення оплати товару в повному обсязі та у строки, передбачені договором, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 4980,00 грн.

Рішенням суду від 19.05.2015 позовні вимоги ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково, яке було підтримане постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р.

Проте постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 вказані судові рішення були скасовані, а справу № 910/9666/15 передано до суду першої інстанції для здійснення нового розгляду по справі.

На виконання вимог постанови ВГСУ від 21.10.2015 по справі № 910/9666/15 було здійснено повторний автоматизований розподіл, внаслідок якого вказану справу передано для розгляду судді Мельнику В.І.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. суддя Мельник В.І. прийняв вказану справу до свого провадження та призначив її до розгляду на 27.11.2015р.

27.11.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

27.11.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення з урахуванням постанови ВГСУ від 21.10.2015р.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд застосувати строк позовної давності, надав пояснення з урахуванням постанови ВГСУ від 21.10.2015р.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.01.2016р.

11.01.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд застосувати строк позовної давності.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позову, на підставі застосування строку позовної давності.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) 13.10.2010 р. було укладено договір купівлі-продажу № 255-К/94-234-у (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язаний продати, а покупець прийняти запасні частини та матеріали (далі - продукція), відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1).

На думку позивача, спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманої продукції не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно з п. 9.1. договору договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2010.

Відповідно до п. 2.1. договору назва, кількість та асортимент продукції зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1).

Відповідно до п. 3.2. договору загальна ціна цього договору становить 3 501,08 грн.

Згідно з п. 4.2. договору факт поставки продукції підтверджується видатковою накладною, яка підписується повноважними представниками сторін у день отримання продукції.

Відповідно до п. 4.4. договору датою поставки продукції визнається дата, вказана в накладній про прийняття продукції покупцем.

Наявні матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію, визначену специфікацією, на загальну суму 3 501,08 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних.

Відповідно до п. 3.4. договору продавець після поставки продукції та підписання сторонами відповідної видаткової накладної, виписує рахунок-фактуру, у якому зазначається ціна та вартість поставленої продукції згідно зі специфікацією до цього договору.

Згідно з п. 3.5. договору покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначеного в розділі 10 договору.

Як встановлено судом товар був переданий відповідачу 13.10.2010 р., проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманої продукції в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 3 501,08 грн.

Внаслідок не врегулювання спору мирним шляхом, позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив суд стягнути з відповідача 4980,00 грн., з яких: 3501,08 грн. - основного боргу, 630,19 грн. - пені, 245,08 грн. - 7% штрафу, 315,38 грн. - 3% річних, 288,27 грн. - інфляційних втрат та судові витрати.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, з урахуванням викладеного у постанові ВГСУ від 21.10.2015р., дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, посилаючись на пропущений строк позовної давності з боку позивача, на що позивач посилався на те, що між сторонами було підписано акт звірки розрахунків, що на думку позивача перервало строк позовної давності.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що поставка продукції, згідно видаткової накладної, відбулась 13.10.2010, що свідчить про те, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності, за видатковою накладною від 13.10.2010р. сплинув 19.10.2014.

Відповідно до ч.1 ст.259 ГПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Між тим, між Позивачем та Відповідачем не укладався договір (додаткова угода до існуючого Договору) щодо збільшення строку позовної давності до Договору.

Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Твердження позивача, щодо переривання строку позовної давності у зв'язку із підписанням актів звірки є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, так, в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів: зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на неї посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. При цьому вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на неї особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Підпис бухгалтера, сам по собі не може тягнути такі наслідки через те, що бухгалтери виконують функції ведення бухгалтерського обліку (пункт 4 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Підписи бухгалтерів за своєю правовою природою можуть підтверджувати лише достовірність даних бухгалтерського обліку (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), при цьому акти звірки, у даному випадку, є лише фіксацією певних даних бухгалтерського обліку боржника і кредитора, тобто стану, відповідно, кредиторської і дебіторської заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»- первинним є документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 цього ж Закону до первинних документів належать документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. При цьому вони повинні містити певний перелік даних, які включають в себе, серед іншого, зміст та обсяг господарської операції. Виходячи із цих норм до первинних документів можуть бути віднесені: господарський договір і документи, що підтверджують його виконання (акти прийому - передачі товару, розрахункову документацію і т. д.).

Таким чином, акт звірки взаєморозрахунків не можна вважати документом, що підтверджує наявність зобов'язання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам до первинних документів.

Аналогічний висновок міститься у мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України № 17/717 від 16.12.2010р. де зазначено, що приймаючи рішення про стягнення з відповідача заявленої, позивачем суми основного боргу в розмірі 234 667, 93 грн., господарські суди першої та апеляційної інстанцій відхилили доводи останнього про те, що актом звірки взаєморозрахунків між сторонами узгоджено суму заборгованості. Спростовуючи наведені доводи, господарські суди зазначили, що чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом., який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі, не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами договором, накладними, рахунками тощо.

Наказом від 29.11.2012 №284 «Про виготовлення, облік, зберігання та використання печаток і штампів» затверджено Положення про виготовлення, облік, зберігання та використання печаток і штампів у ДП «УКРАВТОГАЗ».

Пунктом 6.2. вказаного положення передбачено, що перший заступник директора, заступники директора, головний інженер і головний бухгалтер мають право підписувати документи, а в подальшому і ставити на них відбитки основної печатки виключно з питань своїх повноважень і посадових обов'язків. Головним завданням головного бухгалтера є організація та забезпечення ведення бухгалтерського обліку. З цією метою головний бухгалтер має право діяти від імені бухгалтерії у взаємовідносинах з іншими організаціями з фінансово-господарських питань. Підписувати та візувати документи головний бухгалтер має право тільки в межах своєї компетенції.

Суд зауважує на тому, що як позивачем та і відповідачем не надано суду відповідних письмових доказів того, що бухгалтер відповідача (інший працівник бухгалтерії) був наділений відповідними повноваженнями на підпис (визнання) документів, що свідчать про визнання відповідачем заборгованості або надання таких повноважень з боку керівництва підприємства відповідача.

Акти звірки є підставою для відображення певних даних у бухгалтерському обліку і складаються вони також за правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 та ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства;

Таким чином, акт звірки взаєморозрахунків не може вважатися дією, яка б свідчила, що боржник визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до кредитора та, відповідно, не може вважатися підставою для переривання перебігу строку позовної давності, стосовно заборгованості боржника., а акт звірки взаєморозрахунків не фіксує здійснення жодних господарських операцій, а містить в собі тільки зведені відомості про бухгалтерський облік.

Первинним документом щодо встановлення терміну позовної давності с договір. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Між тим, між Позивачем та Відповідачем не укладався договір або додаткова угода до існуючого договору, щодо збільшення строку позовної давності, що також підтверджено представниками обох сторін у судовому засіданні.

Внаслідок чого, суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача та застосування строку позовної давності, на підставі чого вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 20.01.2016р.)

Суддя Мельник В.І.