ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р.Справа № 922/6097/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків, 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Зміїв
про стягнення 1493,23 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

3-я особа - не з'явилась

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом щодо стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" страхового відшкодування в розмірі 1493,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ним виплачено страхувальнику - ОСОБА_2 страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 26.02.2013 р., за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Geely НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого позивач набув права зворотньої вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування, проте відповідач частково сплатив позивачу страхове відшкодування, внаслідок чого заборгованість відповідача становить 1493,23 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 листопада 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02 грудня 2015 року о 11:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 10 грудня 2015 р. о 11:30 год. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився, витребуваних документів не надав, проте 04.12.2015р. через канцелярію суду надав клопотання (вх. №48556), в якому повідомляє суд, що підтримує позов в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без присутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 грудня 2015 року відхилено клопотання позивача про розгляд справи без присутності його представника та розгляд справи відкладено на 12 січня 2016 р. о 12:30 год.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте 11 грудня 2015 року через канцелярію суду надав клопотання (вх. №49567) про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, проте 12 січня 2016 року факсимільним зв'язком до суду надійшла заява (вх. №542), в якій 3-я особа заперечує проти позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим та просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд, розглянувши клопотання позивача та третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представників, вважає за можливе їх задовольнити, як такі, що не суперечать вимогам чинного законодавства, а також не порушують прав та охоронюваних законом інтересів учасників судового процесу.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 26.02.2013 р. Згідно з умовами даного Договору страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу а саме: автомобіля Geely НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

16.10.2013р. в пос. Безлюдівка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля Geely НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під управлінням водія ОСОБА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про страхування", страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування", є видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1, що підтверджується довідкою ВДАІ Харківського РВ № 9284592 та Постановою районного суду Харківської області від 27.11.2013 року по справі № 635/10191/13-п, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КпАП України.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 13/11/837/599129 від 02.11.2013 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (свідоцтво НОМЕР_4 від 08.06.2013 року), розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Geely НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить: 17409,14 грн.

Як вбачається зі звіту позивача №4689-20 від 11.11.2013 року, сума збитків складає 17206,96 грн. та сума страхового відшкодування складає 14339,13 грн.

13.01.2014 року на підставі звіту від 11.11.2013 року та на виконання договору страхування від 26.02.2013 року, позивачем було складено страховий акт № 47-02, згідно з яким сума страхового відшкодування складає 14339,13 грн.

Відповідно до рахунку СТО № ЗиФ-0214299 від 26.10.2013 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля складає 17206,96 грн. З вказаної суми було вирахувано ПДВ, після чого сума страхового відшкодування в розмірі 14339,13 грн. була виплачена в рахунок погашення кредитної заборгованості на реквізити вказані в листі вигодонабувача, що підтверджується страховим актом № 47- 02 від 13.01.2014 року та платіжним дорученням № 300 від 14.01.2014 року.

Як зазначає у своїй позовній заяві позивач, цивільна відповідальність ОСОБА_1 на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" (відповідач) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4989505, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 50000,00 грн., та франшизу в сумі 1000,00 грн.

На підставі наведеного, 24.03.2014р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію з вимогою про відшкодування понесених збитків.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України "Про страхування").

Відповідачем було частково виплачено позивачу страхову виплату у розмірі 11845,90 грн.

Отже, на момент подання позову та розгляду справи відповідачем не відшкодовано позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 1493,23 грн. (за вирахуванням франшизи).

Позивач у позовній заяві посилається на те, що він має право регресної вимоги на суму 1493,23 грн. сплаченої страхувальнику - ОСОБА_2.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. ст. 3-5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе Страховик (Відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме Відповідач.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 1493,23 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 625, 993, 1188 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, п. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд.63, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд.31, ) суму страхового відшкодування в розмірі 1493,23 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1218 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.01.2016 р.

Суддя І.О. Чистякова