КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Справа№ 05-10-14-01-08/103

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

за участю:

ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015

у справі № 05-10-14-01-08/103 (суддя Боровик С.С.)

за заявою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Калита"

до публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа №05-10-14-01-08/103 за заявою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Калита" про визнання банкрутом публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп", провадження у якій порушено ухвалою від 20.12.2002.

Ухвалою попереднього засідання від 24.02.2004 визнано вимоги конкурсних кредиторів публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп.

Ухвалою від 26.04.2005 затверджено мирову угоду від 19.04.2005, укладену боржником і кредиторами.

Ухвалою від 11.11.2007 розірвано мирову угоду, поновлено провадження у справі зі стадії розпорядження майном боржника, оголошення про що опубліковано в газеті «Голос України» від 15.05.2007.

Ухвалою від 15.06.2012 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про включення до реєстру вимог кредиторів публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" грошових вимог в сумі 157 065,48 грн.

Постановою від 25.11.2014 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Левченко В.М.

Ухвалою від 20.04.2015 заяву ОСОБА_2 з доповненнями та уточненнями про визнання кредитором публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" задоволено частково, визнано ОСОБА_2 кредитором публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на суму 50 393,22 грн. як вимоги першої черги, в іншій частині кредиторських вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив, зокрема, скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 повністю та визнати його кредитором на суму 12 874 044,41 грн., стягнути залишок невиплаченої заробітної плати по виконавчому листу № 2-33-2006 в сумі 6 090,00 грн.

Скарга мотивована неповним з'ясуванням місцевим господарським судом, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом неповно досліджено предмет спору, не враховано те, що індексація та всі види компенсації є складовою частиною заробітної плати і підлягають стягненню згідно запропонованого ним розрахунку.

Відповідно до резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі № 05-10-14-01-08/103 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

06.10.2015 Київським апеляційним господарським судом у справі № 05-10-14-01-08/103 прийнято додаткову постанову, у резолютивній частині якої уточнено резолютивну частину постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015, а саме, ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі № 05-10-14-01-08/103 змінено та викладено п. 2 ухвали в наступній редакції: "Визнати ОСОБА_2 кредитором публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на суму 50393,22 грн. як вимоги четвертої черги.", а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 та додаткову постанову від 06.10.2015 у справі №05-10-14-01-08/103 скасовано, справу №05-10-14-01-08/103 в скасованій частині направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що у додатковій постанові апеляційного господарського суду від 06.10.2015, в порушення ст. ст. 88, 103 ГПК України, фактично змінено резолютивну частину постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 та викладено її у зовсім іншій редакції.

Враховуючи те, що при винесенні постанови від 30.06.2015 та додаткової постанови від 06.10.2015 Київський апеляційний господарський суд порушив норми процесуального права, і ці порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, з огляду на межі перегляду справи в касаційній інстанції, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову та додаткову постанову апеляційного суду необхідно скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім наведеного, Вищим господарським судом України зазначено, що виходячи із системного аналізу положень ст.ст. 1, 10, 23, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у попередньому засіданні завдання господарського суду полягає не у вирішенні майнового спору по суті, а у визнанні наявності у кредитора грошових вимог до боржника, які підтверджені належними та допустимими доказами, господарський суд зобов'язаний перевірити обґрунтованість підстав виникнення грошових вимог, а також їх розмір.

У процедурі банкрутства при розгляді заяв з грошовими вимогами до боржника, господарський суд обмежений колом учасників провадження у справі про банкрутство, що передбачений ст. 1 Закону, не вирішує спір по суті, а лише перевіряє обґрунтованість грошових вимог кредиторів поданими документами.

Отже, не слід ототожнювати процедуру визнання чи відхилення господарським судом вимог кредитора до боржника в попередньому засіданні у справі про банкрутство з вирішенням в позовному провадженні майнового спору про стягнення заробітної плати, який фактично передує визнанню грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, оскільки, вказані процедури є окремими самостійними провадженнями, які мають різні правові наслідки.

Під час нового розгляду справи в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі їх представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

19.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011, яким Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" викладено в новій редакції.

Згідно пункту 1.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній з 19.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Положення Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про визнання боржника у даній справі банкрутом була прийнята судом першої інстанції після набрання чинності новою редакцією Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи те, що постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у даній справі прийнята 25.11.2014, розгляд справи здійснюється за новою редакцією Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон).

Відповідно до вимог статті цього Закону, сторонами у справі є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Розгляд поточних грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і конкурсних грошових вимог.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі

Отже, необхідною ознакою набуття статусу поточного кредитора у справі про банкрутство, є виникнення під час ліквідаційної процедури у справі про банкрутство зобов'язань грошового, тобто фінансового характеру.

Розгляд поточних грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і конкурсних грошових вимог.

За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається, зокрема, розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

Отже, обов'язковими умовами для звернення конкурсного кредитора з вимогами до боржника є наявність у нього, по-перше, підтверджених належними документами розміру грошових вимог та підстав їх виникнення, а по-друге, доведеність факту того, що ці грошові вимоги виникли під час ліквідаційної процедури у справі про банкрутство. Саме ці обставини є предметом дослідження господарським судом під час розгляду у заяв кредиторів з поточними вимогами до боржника, результатом якого є, у разі їх доведеності, визнання відповідних вимог судом і внесення їх до реєстру кредиторів.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що грошові вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на:

- рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, згідно якого ОСОБА_2 поновлено на посаді голови правління публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" з 09.08.2001, стягнуто з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2005 по 14.08.2006 в сумі 6 451,5 грн. та 100 грн. витрат на правову допомогу;

- рішенні апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р., згідно якого вищезазначене рішення районного суду від 14.08.2006 змінено в частині визначення суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та присуджено до стягнення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 731,34 грн. та 3 000 грн. моральної шкоди;

- додатковому рішенні апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007, яким частково змінено вищезазначене рішення апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 та стягнуто з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 689,39 грн.;

- виданих Монастирищенським районним судом на виконання даних судових рішень виконавчих листах № 2-33-2006р. від 10.04.2007;

- заочному рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09, згідно якого стягнуто з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 157 065,48 грн. середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, 8 100 грн. компенсації за невикористані відпустки, 5 000 грн. моральної шкоди (усього 170 165,48 грн.);

- виданому на виконання зазначеного рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області виконавчому листі від 22.12.2009.

Згідно заяви від 22.01.2015 ОСОБА_2 заявлено грошові вимоги до сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" у розмірі 50 393,22 грн., задоволені в повному обсязі згідно оскарженої ухвали суду від 20.04.2015.

Решта вимог ОСОБА_2 складається із:

- залишку заборгованості публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" по сумі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 090,39 грн., присудженого до стягнення згідно вищезазначених рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненого рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007 (вимоги заявлено як додаткові згідно заяви від 26.01.2015);

- середнього заробітку за весь час затримки оплати заборгованості у розмірі 50 393,22 грн. та 82 508,67 грн. на загальну суму 8 276 472,40 грн. (вимоги заявлено як додаткові згідно заяви від 06.04.2015);

- нарахованої на заборгованість у розмірі 50 393,22 грн. та 82 508,67 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням її виплати на загальну суму 2 420 863,20 грн. (вимоги заявлено як додаткові згідно заяви від 06.04.2015);

- трьох процентів річних та індексу інфляції, нарахованих на наступні суми заборгованості:

на 50 393,22 грн. за період з листопада 2009 року по лютий 2015 року у розмірі 7 558,98 грн. та 927 991,76 грн. відповідно,

на 82 508,67 грн. за період з листопада 2009 року по листопад 2015 року у розмірі 12 376,30 грн. та 1 178 388,87 грн. відповідно,

усього 2 176 708,81 грн. (вимоги заявлено як додаткові згідно заяви від 06.04.2015)

У заяві від 06.04.2015 ОСОБА_2 просить визнати його грошові вимоги на загальну суму 12 874 044,41 грн. з віднесенням їх до першої черги задоволення та вважати зазначену заяву доповненням-уточненням раніше поданої заяви від 16.03.2015 з грошовими вимогами до боржника у розмірі 9 647 796,10 грн., що складалися із сум заборгованості боржника у розмірі 50 393,22 грн. та нарахованих на загальну заборгованість боржника трьох процентів річних та індексу інфляції.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками провадження у даній справі, згідно викладених у листі Христинівського районного управління юстиції від 11.03.2015 № 1827 даних, під час виконання виконавчого листа від 22.12.2009 № 2-110 перераховано кошти та передано майно в рахунок погашення боргу на загальну суму 122 772,26 грн., з яких 82 508,67 грн. сплачено 30.10.2014.

Відомості про виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р в частині стягнення 3 000 грн. моральної шкоди, а також заочного рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09 в частині стягнення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 залишку заборгованості у розмірі 47 393,22 грн., в тому числі 5 000 грн. моральної шкоди в матеріалах справи відсутні.

У виконавчому листі № 2-33 2007р., виданому на виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р в частині стягнення 3 000 грн. моральної шкоди, зазначено що станом на 27.01.2009 виконавче провадження зупинено. Крім того, згідно акту державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції про проведення взаємоперевірки від 19.01.2015, у ході звірки встановлено, що по вказаному виконавчому листу стягнення не проводилось та кошти ОСОБА_2 не виплачувались.

У виконавчому листі від 02.10.2009, виданому на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09, відсутні відомості про виконання зазначеного рішення в повному обсязі, в тому числі в частині стягнення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 5 000 грн. моральної шкоди.

У виконавчому листі від 10.04.2007 № 2-33 2006р., виданому на виконання рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненого рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007, вказано про те, що виконавчий лист повернуто як виконаний та зазначено про стягнення 1 599,53 грн. Відомості про виконання рішення суду в частині стягнення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_2 залишку заборгованості 6 090,39 грн. у зазначеному виконавчому листі відсутні.

Колегія суддів враховує, що згідно отриманого на вимогу суду апеляційної інстанції листа відділу Державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції від 18.12.2015 № 5484 провадження за виконавчим листом від 10.04.2007 № 2-33 закінчено на підставі пункту 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із оплатою відкритим акціонерним товариством "Христинівський завод комбікормів і круп" ОСОБА_2 заборгованості в повному обсязі згідно видаткового касового ордеру від 18.12.2007.

Між тим, оскільки в матеріалах справи відсутні зазначений видатковий касовий ордер від 18.12.2007 та постанова про закінчення провадження за виконавчим листом від 10.04.2007 № 2-33 2006р., колегія суддів вважає що станом на дату розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 обґрунтував, а ліквідатор боржника не спростував його доводи про наявність у акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" непогашеної заборгованості у розмірі 6 090,39 грн.

З урахуванням фактичних обставин справи, місцевим господарським судом правильно встановлено розмір грошових зобов'язань сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" перед ОСОБА_2 - 50 393,22 грн. (в тому числі вимоги в сумі 47 393,22 грн., що ґрунтуються на заочному рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09, та вимоги в сумі 3 000 грн., що ґрунтуються на рішенні апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р.) та визнано відповідні вимоги згідно оскарженої ухвали від 20.04.2015, проте помилково відхилено грошові вимоги ОСОБА_2 в сумі 6 090,39 грн., що ґрунтуються на рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненому рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007.

Оскільки до складу визнаних грошових вимог увійшли вимоги по моральній шкоді у розмірі 3 000 грн., що ґрунтуються на рішенні апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р, та вимоги по моральній шкоді у розмірі 5 000 грн., що ґрунтуються на заочному рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09, правові підстави для віднесення відповідних грошових вимог до вимог першої черги задоволення відсутні. Отже, зазначені грошові вимоги підлягають включенню до четвертої черги задоволення разом з нарахованими заявником за період прострочення оплати 8 000 грн. з листопада 2009 року по дату відкриття ліквідаційної процедури у даній справі трьома процентами річних - 1 216,44 грн. та інфляційним збільшенням суми боргу - 3 318,67 грн.

Нарахування на суму боргу у розмірі 8 000 грн. трьох процентів річних та індексу інфляції з 25.11.2014 після визнання боржника банкрутом колегія суддів вважає помилковим на підставі частини 1 статті 38 Закону, згідно якої з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Інша частина визнаних грошових вимог ОСОБА_2 у розмірі 48 483,61 грн. виникла внаслідок порушення боржником строків виплати заробітної плати, складається з присудженого до стягнення згідно рішення суду середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати та підлягає включенню до першої черги задоволення згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону як вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

Нарахування на суми присуджених до стягнення з боржника середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати трьох процентів річних та індексу інфляції колегія суддів вважає помилковим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

За таких обставин, положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства.

Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-43цс14, висновки якого підлягають застосуванню господарським судом до спірних правовідносин на підставі частини третьої статті 82 Господарського процесуального кодексу України.

Решта грошових вимог ОСОБА_2 щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки оплати заборгованості боржника в сумі 8 276 472,40 грн. та нарахованої на заборгованість боржника компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням її виплати в сумі 2 420 863,20 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи із системного аналізу положень статей 1, 10, 23, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", попереднє засідання господарського суду полягає не у вирішенні майнового спору по суті, а у визнанні наявності у кредитора грошових вимог до боржника, які підтверджені належними та допустимими доказами, господарський суд зобов'язаний перевірити обґрунтованість підстав виникнення грошових вимог, а також їх розмір.

У процедурі банкрутства при розгляді заяв з грошовими вимогами до боржника, господарський суд обмежений колом учасників провадження у справі про банкрутство, що передбачений ст. 1 Закону, не вирішує спір по суті, а лише перевіряє обґрунтованість грошових вимог кредиторів поданими документами.

Отже, не слід ототожнювати процедуру визнання чи відхилення господарським судом вимог кредитора до боржника в попередньому засіданні у справі про банкрутство з вирішенням в позовному провадженні майнового спору про стягнення заробітної плати, який фактично передує визнанню грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, оскільки, вказані процедури є окремими самостійними провадженнями, які мають різні правові наслідки.

Відповідну позицію викладено у прийнятій по даній справі постанові Вищого господарського суду України від 03.11.2015, вказівки якого є обов'язковими під час нового розгляду справи згідно частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 з підстав неоднозначного застосування судами України положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - Кодекс), в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішення мотивовано тим, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці; при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

З урахуванням викладеного, за відсутності підстав вважати таким, що відбулося вирішення в позовному провадженні майнового спору про стягнення середнього заробітку за весь час затримки оплати заборгованості боржника та нарахованої на заборгованість боржника компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням її виплати, відповідні грошові вимоги ОСОБА_2 заявлені передчасно, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

За таких обставин, оскаржена ухвала суду від 20.04.2015 підлягає скасуванню в частині відхилення поточних грошових вимог ОСОБА_2 до боржника в сумі 10 625,50 грн. з прийняттям нового рішення про їх визнання з віднесенням до четвертої черги задоволення вимог, а також в частині віднесення грошових вимог ОСОБА_2 до боржника по моральній шкоді в сумі 8 000 грн. до першої черги задоволення з прийняттям нового рішення про їх віднесення до четвертої черги задоволення. Порушення норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до скасування оскарженої ухвали в частині розгляду решти грошових вимог ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі № 05-10-14-01-08/103 в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_2 до боржника в сумі 10 625,50 грн. та віднесення грошових вимог ОСОБА_2 до боржника по моральній шкоді в сумі 8 000 грн. до першої черги задоволення вимог кредиторів скасувати.

Визнати та зобов'язати ліквідатора боржника включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника в сумі 10 626,15 грн. з віднесенням їх до четвертої черги задоволення.

Зобов'язати ліквідатора боржника включити грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника по моральній шкоді в сумі 8 000 грн. до четвертої черги задоволення у реєстрі вимог кредиторів.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі № 05-10-14-01-08/103 в частині розгляду решти грошових вимог ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" в цій частині залишити без задоволення.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді В.В. Андрієнко

С.А. Пашкіна