номер провадження справи 2/163/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 Справа № 908/6007/15

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Сільськогосподарське підприємство Веселівського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8), с. Озерне, Запорізька область,

до відповідача: Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8), с. Озерне, Запорізька область,

про стягнення 24367,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 20.08.2013р.;

від відповідача: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство Сільськогосподарське підприємство Веселівського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) з позовом про стягнення з Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) 24367,57 грн. заборгованості за договорами купівлі-продажу №Г-150 від 24.05.2012р., №Г-183 від 22.08.2012р., №Г-247 від 18.12.2012р., №Г-252 від 20.12.2012р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладених між сторонами договорів купівлі-продажу відповідач не розрахувався за отриманий товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 24367,57 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 530, 655, 663 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/163/15 та призначено розгляд справи на 14.01.2016р.

В судовому засідання 14.01.2016р. був присутній представник позивача, за заявою якого фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Від відповідача на адресу господарського суду Запорізької області 14.01.2016р. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає заборгованість в повному обсязі та просить суд розстрочити виконання рішення на два роки, сплачуючи по 1000,00 грн. кожного місяця з січня 2016р. по листопад 2017р. 1000,00 грн., а в грудні 2017р. 1367,57 грн. Також відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 14.01.2016р. представник позивача надав суду письмову заяву, відповідно до якої погоджується на розстрочку виконання рішення строком на два роки.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 14.01.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством Сільськогосподарське підприємство Веселівського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) (продавець) та Веселівським виправним центром управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) (покупець) укладено договори купівлі-продажу №Г-150 від 24.05.2012р., №Г-183 від 22.08.2012р., №Г-247 від 18.12.2012р., №Г-252 від 20.12.2012р., за умовами п. 1.1 яких продавець зобовязується передати у власність покупця наступну продукцію, іменовану далі товар: за договором купівлі-продажу №Г-150 від 24.05.2012р. дверний блок 2660 мм * 900 мм на суму 1681,42 грн.; за договором купівлі-продажу №Г-183 від 22.08.2012р. деревяні рамки 210 мм * 297 мм на суму 288,66 грн.; за договором купівлі-продажу №Г-247 від 18.12.2012р. дверний блок 2150 мм * 1300 мм на суму 1897,49 грн.; за договором купівлі-продажу №Г-252 від 20.12.2012р. шафа для одягу на суму 20500,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договорів постачання товару здійснюється покупцем власним автотранспортом у 10 денний строк з дня отримання заявки від продавця.

Відповідно до п. 3.2 договорів датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність отримувача, що підтверджується відповідними документами (накладними).

Оплата згідно з п. 4.1 договорів здійснюється покупцем по факту поставки товару протягом 5 банківських днів після його отримання.

У п. 11.1 договорів встановлено термін дії договору з моменту їх підписання і до 31 грудня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав у власність відповідачу товар згідно наступних документів:

- накладна №995 від 31.05.2012р. (дверний блок 2 шт.) на суму 1681,42 грн.;

- накладна №1009 від 31.08.2012р.(деревяні рамки 10 шт.) на суму 288,66 грн.;

- накладна №1439 від 28.12.2012р. (дверний блок 2 шт.) на суму 1897,49 грн.;

- накладна №1 від 28.12.2012р. (шафа для одягу 22 шт.) на суму 17600,00 грн.;

- накладна №2 від 28.12.2012р. (шафа для одягу 1 шт.) на суму 2900,00 грн.

Загалом позивач передав у власність відповідачу товар на загальну суму 24367,57 грн.

У звязку з несплатою відповідачем вартості товарів позивач звернувся до відповідача з претензіями від 13.05.2015р. №5/12-1117, від 24.07.2015р. №5/12-1420 та від 13.10.2015р. №5/12-2779 про сплату боргу в сумі 24367,57 грн. Відповідач відповіді на претензії не надав, вимог позивача не виконав.

На підставі вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 24367,57 грн.

Спірні правовідносини сторін врегульовані договорами купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості, позов визнав.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 24367,57 грн. боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідачем 14.01.2016р. подано письмове клопотання про розстрочку виконання судового рішення на два роки, сплачуючи по 1000,00 грн. кожного місяця з січня 2016р. по листопад 2017р. 1000,00 грн., а в грудні 2017р. 1367,57 грн.

В судовому засіданні 14.01.2016р. представник позивача надав суду письмову заяву, відповідно до якої погоджується на розстрочку виконання рішення строком на два роки.

За приписами п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідно до Положення «Про Веселівський виправний центр управління державної Пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8)», затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби України від 05.02.2013 р. № 64/ОД-13, відповідач є кримінально-виконавчою установою відкритого типу, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Майно виправного центру перебуває у державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання його завдань, закріплюється за ним на правах оперативного управління. Виправний центр утримується за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законом.

Досліджені судом докази, які надані відповідачем в обґрунтування клопотання про розстрочку, свідчать, що відповідач дійсно знаходиться у важкому фінансову становищі і на теперішній час у відповідача відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості в повній сумі перед позивачем.

Суд зазначає, що відповідач не відмовляється від сплати заборгованості. Розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення, суд задовольнив його, затвердивши наступний графік погашення заборгованості: сплачувати до останнього дня кожного місяця, починаючи з січня 2016р. по листопад 2017р. суму 1000,00 грн., а до 31 грудня 2017р. суму 1367,57 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Веселівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) (вул. 40 років Перемоги, б. 39, с. Озерне, Веселівський район, Запорізька область, 72254, ідентифікаційний код 14316913) на користь Державного підприємства Сільськогосподарське підприємство Веселівського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) (вул. 40 років Перемоги, буд. 39, с. Озерне, Веселівський район, Запорізька область, 72254, ідентифікаційний код 08680052) основний борг в сумі 24367,57 грн. (двадцять чотири тисячі триста шістдесят сім грн. 57 коп.) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.).

Розстрочити виконання рішення в частині стягнення основного боргу в сумі 24367,57 грн. (двадцять чотири тисячі триста шістдесят сім грн. 57 коп.) на 24 (двадцять чотири) місяці, затвердивши наступний графік погашення заборгованості: сплачувати до останнього дня кожного місяця, починаючи з січня 2016р. по листопад 2017р. суму 1000,00 грн., а до 31 грудня 2017р. 1367,57 грн.

Видати наказ.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 19.01.2016р.

та набирає законної сили після спливу 10 днів

з дати його підписання.