РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/30783/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства «Промінструмент»

до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром»

про визнання договору поруки недійсним

Представники:

від Позивача: Клочко С.В. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Семеняка В.В. (представник за довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Промінструмент» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі також - «Відповідач») про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17.12.2013 року між Дочірнім підприємством «Промінструмент» (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) було укладено Договір поруки №12/56-4/1089, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитних договорів, за умовами якого Позичальник/Позичальники зобов'язані повернути кредити в розмірі 635 300 грн. 00 коп. (за Кредитним договором 1), 130 000 доларів США (за Кредитним договором 2), сплатити проценти за користування кредитом, комісії, пені, штрафи, передбачені кожним кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки Кредитора, пов'язані з неналежним виконанням Позичальником умов кожного Кредитного договору. Як зазначає Позивач, кінцевим терміном погашення кредиту за Кредитними договорами є 04.10.2013 р., проте Договір поруки був укладений 17.12.2013 р., тобто станом на день укладання спірного договору Поручителем було забезпечено виконання зобов'язання строк якого вже настав - забезпечено виконання порушеного/простроченого зобов'язання. За таких підстав, просить Суд визнати Договір поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року, укладений між Дочірнім підприємством «Промінструмент» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» недійсним.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30783/15, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегапром", судове засідання призначено на 16.12.2015 р.

16.12.2015 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 07.12.2015 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.12.2015 року відкладено розгляд справи на 13.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

06.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

13.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 13 січня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 28.12.2015 р. уповноваженій особі Третьої особи ухвали суду від 16.12.2015 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 13 січня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2004 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль» (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром», Дочірнім підприємством «Промінструмент», Дочірнім торгівельно - промисловим підприємством «Комсервіс» було укладено Генеральну кредитну угоду №010/08/1901, за умовами якої Банк зобов'язався надати Позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в додаткових кредитних договорах, що укладатимуться в рамках даної Угоди, що є її невід'ємними частинами.

26.11.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор/Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №010/08/4157, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредит в формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 60 000 доларів США, а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Додатковою угодою №010/08/4157/10 від 30.05.2013 року до Кредитного договору №010/08/4157 від 26.11.2008 року Сторони визначили, що Позичальник зобов'язаний здійснити погашення основної заборгованості з 05.09.2013 р. по 04.10.2013 р.

20.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор/Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №010/42/594, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредит в формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 940 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Додатковою угодою №1 від 12.10.2012 року до Кредитного договору №010/42/594 від 20.10.2011 року Сторони визначили кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 04.10.2013 року.

17.12.2013 року між Дочірнім підприємством «Промінструмент» (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) було укладено Договір поруки №12/56-4/1089, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитних договорів, за умовами якого Позичальник/Позичальники зобов'язані повернути кредити в розмірі 635 300 грн. 00 коп. (за Кредитним договором 1), 130 000 доларів США (за Кредитним договором 2), сплатити проценти за користування кредитом, комісії, пені, штрафи, передбачені кожним кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки Кредитора, пов'язані з неналежним виконанням Позичальником умов кожного Кредитного договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що кінцевим терміном погашення кредиту за Кредитними договорами є 04.10.2013 р., проте Договір поруки був укладений 17.12.2013 р., тобто станом на день укладання спірного договору Поручителем було забезпечено виконання зобов'язання строк якого вже настав - забезпечено виконання порушеного/простроченого зобов'язання. За таких підстав, просить Суд визнати Договір поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року, укладений між Дочірнім підприємством «Промінструмент» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Промінструмент» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 17.12.2013 року між Дочірнім підприємством «Промінструмент» (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) було укладено Договір поруки №12/56-4/1089, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитних договорів, за умовами якого Позичальник/Позичальники зобов'язані повернути кредити в розмірі 635 300 грн. 00 коп. (за Кредитним договором 1), 130 000 доларів США (за Кредитним договором 2), сплатити проценти за користування кредитом, комісії, пені, штрафи, передбачені кожним кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки Кредитора, пов'язані з неналежним виконанням Позичальником умов кожного Кредитного договору.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що кінцевим терміном погашення кредиту за Кредитними договорами є 04.10.2013 р., проте Договір поруки був укладений 17.12.2013 р., тобто станом на день укладання спірного договору Поручителем було забезпечено виконання зобов'язання строк якого вже настав - забезпечено виконання порушеного/простроченого зобов'язання.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Договору поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року між Дочірнім підприємством «Промінструмент» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», Сторонами було погоджено всі істотні умови спірного договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача, оскільки для укладення договору поруки необхідна саме наявність у боржника обов'язку, який він має виконати перед кредитором, тобто дійсність зобов'язання щодо виконання якого надається порука. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства, а саме параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України не заборонено надання поруки по порушеному зобов'язанню, а виходячи із свободи договору за нормами статті 627 Цивільного кодексу України сторони вирішили укласти поруку щодо вже порушеного зобов'язання.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства «Промінструмент» до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання Договору поруки №12/56-4/1089 від 17.12.2013 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Промінструмент» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», недійсним.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Промінструмент» до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» визнання договору поруки недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15 січня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин