РІШЕННЯ

12 січня 2016 року Справа № 913/999/15

Провадження №33/913/999/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м.Сєвєродонецьк

про стягнення 112 091 грн 30 коп. та повернення нежитлового приміщення

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, начальник відділу юридичного супроводу Обласного відділення ПАТ Промінвестбанк, представник за довіреністю №09-32/840 від 05.12.2014;

від відповідача: представник не прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (надалі позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (надалі відповідач) про стягнення грошових коштів за договором оренди нежитлового приміщення №32/1-14 від 01.06.2014 у розмірі 112 117 грн 69 коп., з яких: 78026 грн 44 коп. заборгованість з орендних платежів за період з липня 2014 по вересень 2015 року, нараховані 18427 грн 18 коп. інфляційні, 1382 грн 51 коп. 3% річних, 14281 грн 56 коп. пеня.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за вказаний період. В звязку із допущеним простроченням виконання грошового зобовязання, позивачем були нараховані та заявлені до стягнення у відповідності до ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні нарахування, а також у відповідності до п.8.2 договору - пеня.

Відповідно до п. 10.3. договору 02.09.2015 позивачем було направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди, а тому договір є розірваним з 08.10.2015 за твердженням позивача. Оскільки договір було розірвано достроково в односторонньому порядку, в порушення розділу 6 договору відповідач вимоги позивача не виконав, орендоване приміщення не повернув, а тому позивач просив зобовязати останнього повернути відповідне приміщення.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.11.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 23.11.2015.

В додаткових письмових поясненнях від 18.11.2015 (а.с.86) та від 11.12.2015 (а.с.93-122) позивачем наведено порядок розрахунку індексації орендної плати у відповідності до п.4.5. договору, яка проводилася кожні шість місяців як було погоджено сторонами; повідомлено, що рахунки на сплату орендних платежів направлялися на електронну пошту відповідача (оскільки доставка поштової кореспонденції до м. Свердловськ було призупинено через проведення антитерористичної операції в регіоні), а також повторно направлені 12.10.2015 на нову зареєстровану адресу місцезнаходження відповідача у м.Сєвєродонецьк); у відповідності до п.4.2. договору обовязок орендаря сплатити орендну плату не пізніше 20 числа поточного місяця не ставиться в залежність від отримання рахунку; звірка розрахунків з відповідачем не проведена, оскільки останнім направлені йому примірники акту звірки розрахунків не підписані та позивачу не повернуті. Крім того, наведено уточнений розрахунок позовних вимог, які в частині 3% річних було зменшено позивачем до 1368 грн 53 коп., а розмір пені - до 14269 грн 15 коп.

Розглянувши подані представником позивача письмові пояснення з уточненим розрахунком позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою це є заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахованих 3% річних та пені, з огляду на розмір заявлених до стягнення сум.

Оскільки зазначена заява відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України та підтримана представником позивача в судовому засіданні від 17.12.2015, остання була прийнята господарським судом до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 112091 грн 30 коп., з яких 78026 грн 44 коп. заборгованість з орендних платежів, 18427 грн 18 коп. - інфляційні нарахування, 1368 грн 53 коп. 3% річних, 14269 грн 15 коп. пеня, а також вимога про зобовязання відповідача повернути обєкт оренди позивачу.

Ухвалою суду від 17.12.2015 задоволено клопотання представника відповідача, продовжено у відповідності до ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 12.01.2016.

Однак, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, свого повноважного представника у судове засідання 12.01.2016 не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд звертає увагу на те, що задовольняючи заявлене в минулому судовому засіданні представником віповідача клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості сторонам врегулювати спір мирним шляхом та надати додатково докази в обґрунтування власної позиції, ухвалою суду відповідача було повторно зобовязано надати відзив на позовну заяву та провести звірку розрахунків з позивачем.

Однак, згідно пояснень наданих представником позивача в судовому засіданні, відповідач не звертався із пропозицією для врегулювання спору, участі у звірці розрахунків з позивачем не прийняв.

Отже, вимоги ухвал суду щодо проведення звірки розрахунків з позивачем, надання відзиву та нормативного обґрунтування власної правової позиції відповідачем залишені без виконання, причини неможливості виконання суду не повідомлені.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання обома сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому за висновком суду можливо здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами та документами у відповідності до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Зясувавши обставини справи та дослідивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (позивач) є власником обєкту нерухомого майна будинку, загальною площею 235,2 кв.м., що розташоване за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 1-а, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про право власності №58 від 28.05.1999, виданого на підставі рішенням Свердловської міської ради №215 від 28.05.1999 та зареєстрованого Свердловським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 за реєстровим №269 згідно реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 28.05.1999 (а.с. 88-90).

01.06.2014 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір №32/1-14 оренди нежитлового приміщення (надалі - договір).

За умовами даного договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення на другому поверсі будинку, що розташоване за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, буд. 1-а, загальною площею 98,2 кв. м. (а.с.29-32).

Відповідно до п. 1.4. договору орендар буде використовувати приміщення для розміщення службових кабінетів.

В розділі 4 договору сторони погодили розмір орендних платежів та порядок проведення розрахунків. Зокрема, орендна плата за користування приміщенням в місяць складає 3 750,00 грн. (три тисячі сімсот пятдесят гривень 00 копійок), крім того ПДВ 750,00 грн. (сімсот пятдесят гривень, 00 копійок), всього 4 500,00 грн. (чотири тисячі пятсот гривень 00 копійок).

Згідно п. 4.2 договору щомісячно, не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, орендодавець нараховує, а орендар сплачує орендну плату в розмірі, передбаченому п. 4.1. цього договору.

В п. 4.5 договору сторони узгодили, що орендна плата індексується кожні шість місяців на офіційний індекс інфляції, що публікується Державним комітетом статистики України, за попередні шість місяців.

Розмір орендної плати за неповний календарний місяць користування приміщенням нараховується пропорційно фактичній кількості календарних днів місяця користування приміщенням.

Відповідно до п. 4.4 договору, орендар сплачує орендодавцю орендну плату з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення уповноваженими представниками сторін до моменту підписання акту приймання-передачі приміщення (повернення приміщення з оренди) уповноваженими представниками сторін згідно з п. 6.1 цього Договору.

Протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами договору орендар сплачує орендодавцю попредню плату в розмірі 100% від місячної орендної плати, яка буде зархована в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

Орендні платежі перераховуються орендарем в безготівковому порядку на рахунок орендодавця (п.4.7. договору).

Строк оренди складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення орендарем за актом приймання-передачі приміщення (пункт 3.1)

Відповідно до пункту 10.1 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дії до повного виконання сторонами зобов'язань згідно з цим договором.

01.06.2014 на виконання умов договору між сторонами було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення на другому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, буд. 1-а, загальною площею 98,2 кв.м. Даний акт підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів справи та наданих в судових засіданнях пояснень представників сторін, наявна переплата з орендної плати у розмірі 9000,00 грн за раніше укладеним між сторонами договором №1-1037/1-11 оренди вказаного нежитлового приміщення від 01.07.2011 (а.с.50-52), строк дії якого закінчився, на підставі листа відповідача про зарахування наявної переплати в рахунок платежів за вказаних договором оренди від 20.08.2014 №73-13/304 ( а.с. 55) та у відповідності до п. 4.6. договору була зарахована в рахунок орендних платежів за договором, зокрема, за червень 2014 року у розмірі 4500,00 грн, в сумі 2658 грн 76 коп. зарахована в рахунок частини орендного платежу за вересень 2015 року та за останній місяць користування приміщенням з 01.10.2015 по 08.10.2015 у розмірі 1841 грн 24 коп.

Враховуючи зазначене, та у відповідності до положень п.4.1, 4.5. договору, орендарю були виставлені рахунки на оплату орендних платежів за період користування приміщенням з червня 2014 року по жовтень 2015 року (з урахуванням проведеної індексації орендної плати згідно п.4.5. договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що кожна із сторін має право розірвати договір в односторонньому порядку, письмово попередивши про це іншу сторону за 1 (один) місяць до дати розірвання.

Позивач в обґрунтування власної позиції вказує на те, що відповідач як орендар належним чином зобовязання за договором не виконував та орендні платежі за користування приміщенням не вносив.

Зокрема, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 19.12.2014 за №73-13/366 (а.с.83), яким позивача було повідомлено про накопичення заборгованості з орендної плати, перебування підприємства відповідача на тимчасово окупованій території України та призупинення господарської діяльності в звязку із скрутним становищем. Надані запевнення про те, що із зміною обставин та відновленням господарської діяльності зобовязання за договором будуть виконані відповідачем.

Матеріали справи свідчать про те, що 02.09.2015 позивачем було направлено відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди (а.с.80), яке було отримано відповідачем 09.09.2015, що підтверджується штемпелем органу поштового звязку та підписом уповноваженої особи про отримання листа на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.81), а тому договір вважається розірваним з 09.10.2015.

Дослідивши в судовому засіданні оригінал бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, суд вважає помилковим посилання позивача на розірвання договору саме з 08.10.2015 та отримання відповідачем вказаного листа 08.09.2015, оскільки в наданому оригіналі вбачається проставлений штемпель органу поштового звязку та відмітки про отримання кореспонденції саме 09.09.2015.

Оскільки договір було розірвано на підставі п.10.3. договору достроково в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення відповідачу, останнім місяцем користування приміщенням згідно договору, за який позивачем стягуються орендні платежі є жовтень 2015 року (до 09.10.2015 - платіж за який було зараховано з суми наявної переплати).

Таким чином, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання щодо оплати орендної плати не виконав у звязку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з орендних платежів за період липня 2014 року - вересень 2015 року, інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, а також просив зобовязати відповідача повернути обєкт оренди.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до змісту статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено при розгляді справи та підтверджено матеріалами справи, відповідачем в повному обсязі не виконані зобовязання за договором щодо перерахування орендної плати, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість з орендної плати за період з липня 2014 року по вересень 2015 року (враховуючи проведене позивачем зарахування наявної переплати в розмірі 9000 грн в рахунок платежів за червень 2014 року та частково за вересень, жовтень 2015 року) у заявленій до стягнення сумі в розмірі 78026 грн 44 коп.

За період користування приміщенням протягом червня листопада 2014 року розмір орендних платежів становив 4500 грн згідно п.4.1 договору, в подальшому з грудня 2014 по травень 2015 року розмір орендної плати складав 4941 грн (з урахуванням п.4.5 договору, на підставі якого сторонами було погоджено проведення індексації орендної плати кожні шість місяців), з червня по вересень 2015 розмір орендної плати складав 7134 грн 80 коп. (з урахуванням п.4.5 договору проведеної індексації, також позивачем розмір орендної плати за вересень 2015 зменшено на частину наявної переплати до 4476, грн. 04 коп.)

Суд звертає увагу на зміст п.4.2. договору, яким встановлений строк виконання зобовязання, закріплено обовязок відповідача як орендаря щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця сплачувати орендну плату у встановленому умовами договору розмірі. Відповідно належне та своєчасне виконання відповідачем зобовязань, щомісячне внесення орендних платежів за користування приміщенням не ставиться в залежність від направлення позивачем рахунків на оплату орендних платежів та отримання їх відповідачем. Відповідачем заявлені вимоги не спростовано, вимог ухвал суду не виконано, відзиву чи письмових заперечень з нормативним обґрунтуванням позиції не надано, звірки розрахунків з позивачем не проведено.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с. 5-22, 103-122), суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 78 026 грн 44 коп. є арифметично вірно розрахованою та обґрунтовано заявленою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач також просить стягнути з відповідача у відповідності до ст.625 ЦК України нараховані 3% річних в сумі 1368 грн 53 коп. (а.с. 108-114) за загальний період зобовязань липня 2014 року вересня 2015 року по кожному місяцю окремо (починаючи з дати прострочення по 08.10.2015 - дати розірвання договору, з якої позивач вважав договір розірваним), а також інфляційні нарахування в сумі 18 427 грн 18 коп., розраховані за зобовязаннями липня 2014 року серпня 2015 року (а.с.105-108).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Позивач вірно встановив періоди прострочення 3% річних та вірно визначив середні індекси інфляції за періоди прострочення, які обраховані відповідно до вимог п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних у сумі 1368 грн 53 коп. та інфляційних втрат в сумі 18427,18 грн. грн. є арифметично вірно обрахованими, обґрунтовано заявленими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення пені в сумі 14 269 грн 15 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами договору не передбаченого іншого, ніж встановленого ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України строку припинення нарахування пені, тому нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В п.8.2 договору сторонами було передбачено, що у випадку прострочення строку сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені від суми боргу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с.115-122), суд вважає, що пеня нарахована за зобовязаннями липня 2014 року по вересень 2015 року в розмірі 14269, 15 грн є арифметично вірно обрахованою, обгрунтувано заявленою, а тому підлягає задоволенню. Відповідчем контррозрахунку штрафних санкцій не наведено, клопотання про застосування у відповідності до ст.258 ЦК України строку спеціальної позовної давності відповідачем суду не подано.

З приводу заявленої вимоги позивача про зобовязання відповідача повернути орендоване приміщення суд зазначає наступне.

Стаття 785 Цивільного кодексу України покладає обов'язок повернути майно з оренди на орендаря (наймача).

Згідно п.6.1. договору сторонами було погоджено, що в останній день строку орендар зобовязаний звільнити приміщення та передати його за актом приймання передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Оскільки договір оренди було достроково розірвано в односторонньому порядку, та у відповідності до п.10.3. договору він є розірваним з 09.10.2015 року (через місяць після отримання відповідачем відповідного повідомлення про розірвання договору), відповідач зобовязаний повернути обєкт оренди орендодавцю.

Однак, вимога заявлена позивачем в листі про розірвання договору оренди від 02.09.2015 (а.с.80) про звільнення приміщення та передачу його орендодавцю шляхом підписання акту приймання-передачі в місячний строк з дати отримання даного листа, була залишена відповідачем без належного виконання.

В матеріалах справи відсутні докази повернення обєкту оренди позивачу, акт прийому-передачі, повернення його орендодавцю сторонами не укладався.

За таких обставин суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про зобовязання відповідача повернути обєкт оренди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що підтверджуються встановленими під час розгляду справи обставинами та наявними у справі доказами.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з орендних платежів за період з липня 2014 по вересень 2015 року за договором оренди нежитлового приміщення №32/1-14 від 01.06.2014 у сумі 78026 грн 44 коп.; 18427 грн 18 коп. інфляційні нарахування, 1368 грн 53 коп. 3% річних, 14269 грн 15 коп. пеня. Зобовязати відповідача повернути приміщення позивачу.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2899 грн 37 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (93400, м.Сєвєродонецьк, вул.Гоголя, буд.24-А, ідентифікаційний код 37596090) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (01001, м.Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) заборгованість з орендних платежів за договором оренди нежитлового приміщення №32/1-14 від 01.06.2014 в сумі 78026 грн 44 коп.; 18427 грн 18 коп. інфляційні нарахування, 1368 грн 53 коп. 3% річних, 14269 грн 15 коп. пеня, та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 899 грн 37 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (93400, м.Сєвєродонецьк, вул.Гоголя, буд.24-А, ідентифікаційний код 37596090) повернути Публічному акціонерному товариству Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (01001, м.Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) приміщення загальною площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, буд. 1-а.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 18.01.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч