РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа №910/23664/15

За позовом Державного агентства резерву України

до Публічного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" Сумської області

за участю військової прокуратури Київського гарнізону

про відшкодування вартості матеріальних цінностей, стягнення неустойки, ціна позу 5038586,79 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Сущук Т.І.,

від відповідача: Дудко І.М.,

від прокуратури: Комарецький Р.Є.

СУТЬ СПОРУ :

у серпні 2015 року Державне агентство резерву України звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що на відповідальне зберігання відповідача були закладені матеріальні цінності державного матеріального резерву вартістю 1218238,29 грн.

Всупереч вимог Закону України "Про державний матеріальний резерв" відповідач не забезпечив збереження матеріальних цінностей, що знаходились у нього на зберіганні.

З урахуванням наведеного, а також того, що вказані матеріальні цінності були розброньовані, позивач на підставі ст.ст. 936, 942, 949, 954 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на свою користь 1218238,29 грн. вартості відсутніх матеріальних цінностей, 1218238,29 грн. штрафу та 2602110,21 грн. пені.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність факту закладення йому на зберігання матеріальних цінностей, відсутність у нього обов`язку відповідати перед позивачем за їх збереження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлений позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач є зберігачем матеріальних цінностей державного резерву на підставі номенклатури накопичення від 18 травня 1988 р.

Зокрема, номенклатурою відповідачу було доведене мобілізаційне завдання щодо закладення до резерву 36 т чавуну переробного, 325 т чавуну ливарного, 2,96 т феросиліцію 45%, 5,7 т сталі крупносортової, 0,5 т сталі дрібносортової, 0,1 т катанки, 11,7 т сталі сортової конструкційної, 2,62 т сталі сортової нержавіючої, 5,3 т сталі сортової інструментальної, 4,1 т сталі листової нержавіючої гарячекатаної, 5,2 т сталі листової конструкційної холоднокатаної декапірованої, 4,3 т сталі сортової холоднотягнутої, 0,564 т дроту сталевої зварювального, 0,311 т труб катаних (загального призначення), 0,284 т труб тягнутих (загального призначення), 0,8 т труб тонкостінних безшовних вуглецевих, 0,16 т труб зварних водогазопровідних, 0,88 т цинку, 9,5 т міді у катодах, 7,4 т латуні ливарної (вторинної), 2,75 т бронзи ливарної (вторинної), 2,1 т прокату латунного, 0,621 т сплавів та суміші твердих, що в указаних кількостях вже накопичені.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі копіями номенклатури, постановою Кабінету Міністрів України № 689-р від 4 жовтня 2004 р., розпорядженням Кабінету Міністрів України № 533-рт від 28 липня 2004 р. (мітить гриф "таємно"), актом про результати планової перевірки № 186/4/М від 27 липня 2006 р., поясненнями позивача.

Доводи відповідача про недоведеність факту передачі йому матеріальних цінностей на зберігання суперечать зібраним у справі доказам, у т.ч. вищевказаним нормативним актам, чинність яких в установленому порядку не оспорена.

Відповідно до вимог Закону України "Про державний матеріальний резерв", Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 517 від 8 жовтня 2014 р. позивач є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Згідно з п. 1 ст. 12 цього ж Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 154 ЦК УРСР шляхом прийняття відповідачем майна державного резерву на зберігання між сторонами по справі виникли відносини з договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Відповідач як відповідальний зберігач матеріальних цінностей державного матеріального резерву зобов`язаний був забезпечувати зберігання майна, яке знаходиться у нього на відповідальному зберіганні.

Поясненнями позивача, актом про результати планової перевірки № 186/4/М від 27 липня 2006 р. стверджується, що відповідач не забезпечив зберігання переданих йому 36 т чавуну переробного, 325 т чавуну ливарного, 2,960 т феросиліцію 45%, 5,7 т сталі крупносортової, 0,5 т сталі дрібносортової, 0,1 т катанки, 11,7 т сталі сортової конструкційної, 2,62 т сталі сортової нержавіючої, 5,3 т сталі сортової інструментальної, 4,1 т сталі листової нержавіючої гарячекатаної, 5,2 т сталі листової конструкційної холоднокатаної декапірованої, 4,3 т сталі сортової холоднотягнутої, 0,564 т дроту сталевої зварювального, 0,311 т труб катаних (загального призначення), 0,284 т труб тягнутих (загального призначення), 0,8 т труб тонкостінних безшовних вуглецевих, 0,16 т труб зварних водогазопровідних, 0,88 т цинку, 9,5 міді у катодах, 7,4 т латуні ливарної (вторинної), 2,75 т бронзи ливарної (вторинної), 2,1 т прокату латунного, 0,621 т сплавів та суміші твердих.

Доказів наявності у відповідача або ж реалізації останнім в установленому порядку вказаних цінностей державного матеріального резерву суду не надано.

Таким чином, відповідач не забезпечив збереження вищевказаних матеріальних цінностей і відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", ст. 949 ЦК України вони підлягали поверненню до державного матеріального резерву.

Згідно з довідки УкрНДІ "Ресурс" вартість вищевказаних матеріальних цінностей станом на 9 лютого 2005 р. становила 1218238,29 грн.

У відповідності до вимог п. 10 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Доводи відповідача щодо розміру ціни відчужених матеріальних цінностей суперечать зібраним у справі доказам та вимогам чинного законодавства щодо повноважень позивача визначати рівень цін на матеріальні цінності державного резерву.

З матеріалів справи, пояснень позивача слідує, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 689-р від 4 жовтня 2004 р. відсутні у відповідача матеріальні цінності розброньовані.

Згідно з абз. 2 п. 10 ст. 14 вказаного Закону у разі недоцільності закладення і зберігання зазначених матеріальних цінностей або виключення їх з номенклатури, скасування мобілізаційного чи іншого спеціального завдання зазначені юридичні особи за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, відшкодовують вартість відсутніх матеріальних цінностей державного резерву виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження) із сплатою пені до повного відшкодування вартості матеріальних цінностей.

За таких обставин, з відповідача стосовно до вимог п. 10 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" підлягає стягненню 1218238,29 грн. вартості відсутніх матеріальних цінностей державного резерву, 1218238,29 грн. штрафу та 2602110,21 грн. заявленої пені.

Доводи відповідача, що факт відсутності у нього цінностей державного резерву та відповідно порушення своїх прав позивачу стало відомо ще до 2000 року, у зв`язку з чим до заявлених вимог слід застосувати правила про позовну давність, передбачені гл. 5 ЦК УРСР, належними доказами не підтверджені, тому є необґрунтованими.

Оскільки позов задоволено, позивач в установленому порядку звільнений від сплати судового збору, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Державного агентства резерву України задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська обл., Ямпільський р-н, сел. Свеса, вул. Заводська, 1, код 05785454) на користь Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 37472,29 грн. вартості відсутніх матеріальних цінностей державного резерву, 1218238,29 грн. штрафу та 2602110,21 грн. пені.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська обл., Ямпільський р-н, сел. Свеса, вул. Заводська, 1, код 05785454) у доход державного бюджету України 73080 грн. судового збору.

Рішення набирає законної відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар