КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/22260/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Гончарова С.А.

за участю представників:

від позивача: Будь К.С. - представник за довіреністю

від відповідача (апелянта): Грабовський О.О. - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі №910/22260/15 (суддя: Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про відшкодування шкоди у розмірі 6 425, 81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі № 910/22260/15, позов про відшкодування шкоди у розмірі 6 425, 81 грн. - задоволено частково, а саме присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" 4 465,00 грн. страхового відшкодування.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки, цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом марки "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована відповідачем згідно полісу № АІ/6282928, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Так, враховуючи наведене, положення ст. 9 Закону України "Про страхування", а також те, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 13 417,04 грн., в той час як відповідачем відшкодовано лише 8 442,04 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що задоволенню підлягає 4 465,00 грн. страхового відшкодування. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних, місцевий господарський суд із врахуванням норм права, які закріплені в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавстві України про страхування, а також приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі № 910/22260/15- скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову - відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належним доказом розміру відновлюваного ремонту може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна. Так, в результаті проведеного дослідження аварійним комісаром було складено аварійний акт від 11.12.2014, відповідно до якого розмір збитку заподіяного власнику транспорту BMW становить 8 442, 04 грн., у зв'язку з чим відповідачем була здійснена виплата в порядку регресу за вирахуванням франшизи в сумі 8 442, 04 грн. Крім того, апелянт зазначив, що матеріали справи не містять доказів проведення відновлюваного ремонту, а тому враховуючи наведене, приписи п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також те, що страхове відшкодування було перераховане позивачем безпосередньо на рахунок ОСОБА_4, підстави для стягнення страхового відшкодування з урахуванням сум податку - відсутні. З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ ПАТ "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі №910/22260/15 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 апеляційну скаргу ПАТ "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі №910/22260/15 прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи № 910/22260/15 призначено на 08.12.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 08.12.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В. апеляційну скаргу по справі № 910/22260/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 справу № 910/22260/15 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А. Розгляд справи № 910/22260/15 призначено на 08.12.2015.

В судовому засіданні 08.12.2015 представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі № 910/22260/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2015 проти доводів апеляційної скарги - заперечував та зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.04.2014 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (далі - страховик) та ОСОБА_4 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 311-07-2610-30, відповідно до якого застраховано транспортний засіб марки "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до довідки ДАІ № 9427349 про дорожньо-транспортну пригоду, 22.08.2014 в районі 7 км автошляху Осокорки-Проців, Бориспільського району, сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на транспортний засіб) між транспортним засобом марки "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та транспортним засобом марки "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2014. у справі № 359/9285/14-п ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

26.08.2014 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у якій зазначив, що дану виплату просить здійснити шляхом перерахування суми на рахунок СТО.

Протоколом огляд транспортного засобу від 01.10.2014 встановлено вид та характер пошкоджень транспортного засобу "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 3227 від 06.10.2014, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження складає 12 203,39 грн.

27.10.2014 позивач, на підставі страхового акту № 10449-Т від 16.10.2014, розрахунку суми страхового відшкодування, з урахуванням рахунку-фактури № 419790 від 23.09.2014, виставленим ТОВ "АВТ Баварія", виплатив страхове відшкодування у розмірі 13 417,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2097 від 27.10.2014.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, яка керувала транспортним засобом марки "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним "Київський страховий дім" (відповідач у справі), за полісом № АІ/6282928, з лімітом відповідальності за шкоду майну 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн.

Так, з урахуванням наведеного, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 2229 від 20.11.2014 про виплату страхового відшкодування у розмірі 13 417,04 грн. в порядку регресу.

Проте, відповідач платіжним дорученням № 4194 від 19.12.2014 сплатив позивачу суму відшкодування лише у розмірі 8 442,04 грн.

24.12.2014 позивач направив відповідачу вимогу № 2438 від 23.12.2014 щодо здійснення доплати страхового відшкодування у розмірі 4 975,00 грн.

Однак, відповідач доплату не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" страхового відшкодування в сумі 4 975,00 грн.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В статті 1187 Цивільного кодексу України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, як вже зазначалося вище, позивачем, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 311-07-2610-30 від 18.04.2014, на підставі страхового акту № 10449-Т від 16.10.2014, звіту № 3227 від 06.10.2014, розрахунку суми страхового відшкодування, з урахуванням рахунку-фактури № 419790 від 23.09.2014, виставленим ТОВ "АВТ Баварія", було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 13 417,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2097 від 27.10.2014, у зв'язку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" згідно полісу № АІ/6282928.

Так, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач виплатив позивачу лише частину суми страхового відшкодування, а саме в сумі 8 442,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4194 від 19.12.2014, доказів протилежного Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" до суду не подано, з урахуванням приписів ст. 9 Закону України "Про страхування" та умов полісу № АІ/6282928, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивач в цій частині, в сумі 4 465,00 грн. (13 417,04 - 8 442,04 - 510,00 (франшиза) = 4 465,00 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1 848,51 грн. інфляційних втрат та 112,30 грн. 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільні права та обов'язки сторін у даних спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавством України про страхування.

Таким чином, приписи ст. 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а тому у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.02.2015 у справі № 908/1757/14, від 24.03.2015 у справі № 910/17021/14, від 08.07.2015 у справі № 910/26074/14.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" підлягають задоволенню частково.

Доводи апелянта в обґрунтування підстав скасування судового рішення з посиланням на приписи п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що оскільки страхове відшкодування було перераховане позивачем безпосередньо на рахунок ОСОБА_4, то підстави для стягнення страхового відшкодування з урахуванням суми податку на додано вартість - відсутні, спростовуються наступним.

Так, згідно рахунку-фактури № 419790 від 23.09.2014 сума замовлення з ПДВ становить 16 100,45 грн., в той час, як без ПДВ - 13 417, 04 грн.

З тексту вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" № 2229 від 20.11.2014 вбачається, що позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування саме в сумі 13 417,04 грн., тобто без врахування ПДВ.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє вищенаведені доводи відповідача як безпідставні та необґрунтовані.

Щодо доводів відповідача про те, що належним доказом розміру відновлюваного ремонту може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна, а відтак таким доказом є аварійний акт аварійним комісаром від 11.12.2014 відповідно до якого розмір збитку заподіяного власнику транспорту BMW становить 8 442, 04 грн., у зв'язку з чим відповідачем була здійснена виплата в порядку регресу за вирахуванням франшизи в сумі 8 442, 04 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно з ст. 18 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" , сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Сертифікат видається в порядку, встановленому цим Законом, Фондом державного майна України. Форма сертифіката встановлюється зазначеним органом. У сертифікаті зазначаються найменування органу державної влади, що його видав, найменування суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, його юридичні реквізити, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), дата видачі та строк дії, напрями оцінки майна, щодо яких дозволена практична діяльність. Сертифікат підписується керівником Фонду державного майна України та засвідчується печаткою. Сертифікат видається строком на три роки та може бути анульований з підстав, зазначених у статті 20 цього Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст.33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту звіту № 3227 від 06.10.2014, 01.10.2014 до СПД «ОСОБА_7» надійшла заява від позивача про виконання звіту по визначенню матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля BMW 428і, д.н. НОМЕР_2. Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14149/13 ФДМ України від 02.01.2013.

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Отже, виходячи зі змісту вказаної норми страховик на власний розсуд обирає кого направити на місце настання страхового випадку визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків - працівника, аварійного комісара чи експерта, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач, звернувшись саме до СПД «ОСОБА_7», яка є суб'єктом оціночної діяльності, із заявою про виконання звіту по визначенню матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля BMW 428і, д.н. НОМЕР_2., ніяким чином не порушив права відповідача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, визначення розміру збитку, заподіяного власнику автомобіля BMW 428і, д.н. НОМЕР_2. було здійснено аварійним комісаром ОСОБА_8 на підставі заяви відповідача, який не є страховиком за договором страхування наземного транспорту № 311-07-2610-30 від 18.04.2014, тобто страховиком у розумінні п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищенаведене, а також те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України про те, що звіт № 3227 від 06.10.2014 складений з порушенням норм чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вищенаведені доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Серед іншого, Законам України "Про страхування" та Законам України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апелянта про те, що, заявляючи вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу позивач неправомірно вийшов за межі звіту № 3227 від 06.10.2014, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі №910/22260/15- залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 по справі № 910/22260/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22260/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

С.А. Гончаров