ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 грудня 2015 р. Справа № 902/1556/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 приватного підприємства фірма "Ерідон", (08143, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група", (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група", (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А)

про стягнення 13705922,94 грн. заборгованості

за участю секретаря судового засідання Здорик Я.С.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 02/01-166 від 02.01.15;

відповідача 1: не з"явився;

відповідача 2: не з"явився;

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 приватне підприємство фірма "Ерідон" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група" заборгованості за отриманий товар з врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 3840801,12 грн, втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті в сумі 7 986 467,45 грн, річних в сумі 564019,01 грн та пені в сумі 1314635,36 грн, а всього 13705922,94 грн.

Ухвалою суду від 02.12.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1556/15 та призначено її до розгляду на 17.12.2015 р.

В судовому засіданні 17.12.2015р. представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Довідкою №17/12-2 від 17.12.2015р. позивач повідомив, що станом на 17.12.2015 р. основна заборгованість з оплати товару, отриманого за договором поставки №876/13/119 вд 25.04.2013р., складає 2560524,08 грн без врахування індексу інфляції, втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті, річних та пені.

Відповідачі правом участі в судовому засіданні не скористалися, визначених судом доказів не надали, про поважність причини своєї неявки суду не повідомили. Хоча про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі повідомлялися належним чином - ухвалою від 02.12.2015р., яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією і факт отримання якої підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 507 та № 477.

При цьому суд констатує, що відповідачами не подано клопотання, заяви, в тому рахунку і щодо відкладення розгляду справи чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідачі своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористалися, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідачів або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25.04.2013р. між Малим приватним підприємством Фірми "Ерідон" (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" (за договором - покупець) укладено договір поставки №876/13/119 від 25.04.2013р., за яким постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, постачається виключно продукція, що дозволена до використання на території України, асортимент кількість, ціна якої визначається додатками та накладними, що оформляються (складаються) в період дії цього договору і які є невід'ємною його частиною.

Згідно п. 2.2 договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках та накладних в національній валюті та визначається в залежності від виду товару. Для товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро (в залежності від валюти придбання Постачальником товару за зовнішньоекономічними контрактами).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що загальна сума договору визначається Додатками та накладними, що зазначені у п. 2.1, та які є невід'ємною частиною цього договору.

У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару, в порівнянні з даними у відповідних видаткових накладних, Сторони при розрахунках застосовують дані з видаткових накладних. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається додатками до даного договору.

Згідно п.11.2 Договору, Договір набирає чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Також між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" було укладено ряд додатків (№876/13/119/1-Н від 25.04.2013р.; №876/13/119/2-Н від 25.04.2013р.; №876/13/119/3-Н від 03.05.2013р.; №876/13/119/1-ЗЗР від 17.06.2013р.; №876/13/119/2-ЗЗР від 21.05.2013р.; №876/13/119/3-ЗЗР від 27.05.2013р., №876/13/119/5-ЗЗР від 18.06.2013р., №876/13/119/6-ЗЗР від 01.07.2013р., №876/13/119/7-ЗЗР від 08.07.2013р.) до договору поставки №876/13/19 від 25.04.2013р. Вказані додатки до договору підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов договору та додатків до нього, позивач поставив відповідачу 1 товар на загальну суму 5 785 534,08 грн, що стверджується наявними в матеріалалх справи видатковими накладними: №17895 від 26.04.2013р. на суму 1381693,95 грн, №17899 від 26.04.2013р. на суму 1699006,05 грн, №22825 від 15.05.2013р. на суму 1627848,00 грн, №31042 від 17.06.2013р. на суму 372048,00 грн, №25087 від 21.05.2013р. на суму 48524,40 грн, №26429 від 28.05.2013р. на суму 105198,60 грн, №33147 від 02.07.2013р. на суму 23997,60 грн, №31358 від 18.06.2013р. на суму 7269,48 грн, №31657 від 19.06.2013р. на суму 87991,20 грн, №33783 від 08.07.2013р. на суму 55994,40 грн, №34014 від 10.07.2013р. на суму 159984,00 грн, №33150 від 02.07.2013р. на суму 215978,40 грн та довіреностями: №226 від 26.04.2013р., №263 від 15.05.2013р., №349 від 17.06.2013р., №282 від 21.05.2013р., №293 від 27.05.2013р., №382 від 02.07.2013р., №349 від 17.06.2013р., №382 від 02.07.2013р.

Згідно додатків до договору поставки №876/13/119 від 25.04.2013р. товар підлягав остаточній оплаті у наступні строки:

- згідно п. 4 додатку №876/13/119/1-Н від 25.04.2013р. в строк до 15.10.2013 р.

- згідно п. 4 додатку №876/13/119/2-Н від 25.04.2013р. в строк до 15.11.2013 р.

- згідно п. 4 додатку №876/13/119/3-Н від 03.05.2013р. в строк до 05.10.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/1-ЗЗР від 17.06.2013р. в строк до 01.11.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/2-ЗЗР від 21.05.2013р. в строк до 15.11.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/З-ЗЗР від 27.05.2013р. в строк до 15.11.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/5-ЗЗР від 18.06.2013р. в строк до 01.11.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/6-ЗЗР від 01.07.2013р. в строк до 01.11.2013 р.

- згідно п. 3 додатку №876/13/119/7-ЗЗР від 08.07.2013р. в строк до 01.11.2013 р.

Відповідач, усупереч умовам договору, свої договірні зобовязання не виконав, оплату товару не здійснив.

27.03.2014р. між Малим приватним підприємством Фірми "Ерідон"та Товариством з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" укладено угоду 26/03.

Відповідно до п.п. 1, 2 угоди Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" підтвердило власну заборгованість за договором поставки №876/13/119 від 25.04.2013р., у розмірі 5785534,08 грн, строк оплати якої настав 15.11.2013р. та зобов"язалося остаточно її оплатити не пізніше 15.10.2014р.

В п. 3 угоди сторони погодили, що згідно пп. 3.3. договору поставки № 876/13/119 від 25.04.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" зобов"язалося відшкодувати Малому приватному підприємству Фірмі "Ерідон" втрати, що будуть пов"язані зі зміною офіційного курсу дол. США до гривні (курсову різницю), станом на момент погашення заборгованості в строк не пізніше 15.10.2014р.

Пунктом 5 угоди строни визначили, що дана угода змінює всі попередні усні чи письмові домовленості сторн, а також зобов"язання сторін, передбачені договором поставки № 876/13/119 від 25.04.2013р. лише в частині оплати і є підставою для остаточних розрахунків між сторонами лише за умови її належного виконання.

Крім того, для забезпечення виконання зобов"язання, 28.03.2014р. між позивачем ОСОБА_1 приватним підприємством Фірма "Ерідон" (за договором - кредитор) та відповідачем-2 Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група"(за договором - поручитель) укладено договір поруки №179, відповідно до п. 1.1 якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов"язань за договором поставки № 876/13/119 від 25.04.2013р. з урахуванням угоди №26/03 від 27.03.2014р.

В п.2.1 договору поруки сторони узгодили, що передбачені цим договором зобов"язання поручителя (відповідача-2) перед кредитором (позивачем) включають сплату основного боргу 5 785 534,08 грн, річних, пені, інших штрафних санкцій розрахованих відповідно до угоди №26/03 від 27.03.2014р.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, кредитор звертається до поручителя з вимогами, що виникають по цьому договору, встрок з 16.10.2014 р. по 31.12.2019р.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником (Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група") зобов"язань за основним договором, що передбачені п. 1.1 цього договору, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 3.2 Договору).

Відповідач 1 свої договірні зобовязання з оплати товару виконав лише частково, сплативши суму в розмірі 3225000,00 грн, що сверджується платіжним дорученням № 38 від 15.12.2014р.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача -1 перед позивачем з оплати товару склала 2560534,08 грн (5785534,08 грн - 3225000,00 грн).

В порядку досудового врегулювання спору, 29.08.2015р. позивач звернувся до відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя, з вимогами № 1096 від 29.08.2015р. та №1095 від 29.08.2015р. про сплату протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання даної вимоги заборгованості за отриманий товар з урахуванням встановленого індексу інфляції, втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до гошового еквіваленту в іноземній валюті, річних та пені. Направлення вимог та отримання їх відповідачами стверджується наявними в матеріалах справи описами вкладення, фіскальними чеками та поштовими повідомленнями провручення поштовоговідправлення. Однак, як стверджує позивач, зазначені вимоги залишені відповідачами без відповіді та задоволення.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов'язання щодо передачі товару за договором поставки виконав повністю, відповідач-1 оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті чого утворилась заборгованіть в розмірі 2560534,08 грн.

Отже, відповідач-1 своїх зобов'язань за договором поставки не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

При цьому, суд вважає правомірними вимоги позивача до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група", як поручителя, з огляду на наступне.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки позивачем товару на виконання умов договору поставки підтверджується матеріалами справи, строк оплати за який настав, то за відсутності доказів сплати його повної вартості, вимоги позивача про стягнення з відповідачів основного боргу в розмірі 2560534,08 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів індексу інфляції в сумі 1280267,04 грн за період з 15.10.2014 р. по 20.11.2015 р., пені в сумі 1314635,36 грн за період з 15.10.2014 р. по 20.11.2015 р.; 20% річних в сумі 564019,01 грн за період з 15.10.2014 р. по 20.11.2015 р. та втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті в сумі 7986467,45 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Згідно з п.2 ст. 551 Цивільного кодексу України - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до част.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

В п. 7.1.1. договору поставки №876/13/119 від 25.04.2013 позивач та відповідач 1 погодили, що покупець, за несвоєчасну оплату поставленої продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

В силу дії част.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, в п. 7.6. договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобовязання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкції, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Відповідно до ч. 2. ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У даному випадку у п.7.6. Договору сторони погодили термін нарахування штрафних санкцій «до дня виконання зобовязання», що враховуючи вище наведене не суперечить вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 року у справі № 3-53гс15.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень вказаної статті, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Пунктом 7.5. договору поставки сторони встановили 20% річних за невиконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідачів пені, інфляційних та 20% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку пені та відсотків річних, судом виявлено помилку в періоді нарахування. Позивачем нараховано пеню, 20% річних за період з 15.10.2015р. по 20.11.2015р.

В п. 2 угоди №26/03 від 27.03.2014 року позивач та відповідач 1 погодили, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" зобов"язується остаточно оплатити заборгованість за договором поставки № 876/13/119 від 25.04.2013р. не пізніше 15.10.2014р. Таким чином, прострочення грошового зобов"язання виникло з 16.10.2014р. Отже нарахування пені та відсотків річних за 1 день - 15.10.2014 року суд вважає безпідставним.

Після здійсненого судом перерахунку пені за період з 16.10.2014р. по 20.11.2015р. (кінцева дата нарахування визначена позивачем в розрахунку) сума пені складає 1314220,42 грн.

Позивачем заявлено в позові вимога на стягнення 1314635,36 грн пені, що на 414,94 грн більше. Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 1314220,42 грн, а в решті пені в сумі 414,94 грн слід відмовити, як безпідставно заявлених.

При здійсненні судом перерахунку 20% річних за період з 16.10.2014р. по 20.11.2015р. (кінцева дата нарахування визначена позивачем в розрахунку) сума річних складає 562615,98 грн згідно нижче наведеного розрахунку.

2560534,08*20% :100% : 365 * 401 = 562615,98.

За таких обставин, задоволенню підлягають 20% річні в сумі 562615,98 грн, у вимогах щодо стягнення 20% річних в сумі 1403,03 грн слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Враховуючи вище викладене, при перевірці розрахунку інфляційних втрат судом виявлено, що позивачем невірно включено в розрахунок жовтень 2014 року, оскільки прострочення грошового зобов"язання виникло з 16.10.2015р., то розрахунок інфляційних втрат необхідно починати з наступного місяця.

При здійсненні судом перерахунку інфляційних втрат за період з листопада 2014р. по листопад 2015 року включно, загальна сума інфляційних втрат складає 1264171,87 грн. Позивачем до стягнення заявлено 1280267,04 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в сумі 1264171,87 грн. В стягненні інфляційних в сумі 16095,17 грн слід відмовити.

Крім того, сторони в договорі поставки №876/13/119 від 25.04.2013р. передбачили, що при проведенні розрахунків за товари, якими є Засоби захисту рослин, Насіння, Мікродобрива, Комбікорми та кормові добавки, буде застосовуватися курс продажу іноземних валют (Долар США/ЄВРО) до гривні, що встановлений АТ "Державний експортно-імпортний банк України" (п.3.2 договору поставки).

Відповідно до п. 3.3. договору поставки, сторони погодилися в тому випадку, коли курс АТ «Укрексімбанк» на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на дату відвантаження товару за відповідними накладними, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С=А1/А2*В де: С - сума належна до оплати; В - грошова сума яку не оплачено товар за відповідними накладними; А1 - (курс АТ «Укрексімбанк» щодо продажу дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс АТ «Укрексімбанк» щодо продажу дол. США чи Євро до гривні) на дату відвантаження Товару за відповідними накладними.

У зв'язку із зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті позивач на підставі п.п.3.2 - 3.5 договору нарахував відповідачу курсову різницю в сумі 7986467,45 грн.

Суд, перевіривши подані позивачем розрахунки вартості товару у зв'язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті (дол. США та Євро) встановив, що останні є арифметично вірними та відповідають вимогам договору. Враховуючи викладене, вимога щодо стягнення 7986467,45 грн втрат у зв'язку із зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвали суду відповідачі не подали до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, 20% річних, інфляційних втрат, пені та втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з покладенням на відповідачів судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

17.12.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група", (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група", (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А) на користь ОСОБА_1 приватного підприємства фірма "Ерідон", (08143, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46) 2560534,08 грн основного боргу, 1264171,87 грн інфляційних втрат, 562615,98 грн 20% річних, 1314220,42 грн пені, 7986467,45 грн втрат у зв"язку зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті та 182461,22 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. В стягненні 414,94 грн пені, 16095,17 грн інфляціних втрат та 1403,03 грн 20% річних відмовити.

5. Копію рішення надіслати відповідачам рекомедованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 грудня 2015 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу 1 (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А)

3- відповідачу 2 (22800, Вінницька область, Немирівський район, м.Немирів, вул. Леніна, 226-А)