ГОСПОДАРСЬКИЙ СУДПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 р. Справа №917/2342/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М,М.

за участю представників

позивача: Шквир С.В.

відповідача: Макарова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк",

вул. Артема, 30, м. Харків, 61002

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування",

вул. Польова, 6, с. Базилівщина Машівський район Полтавська область, 39420

про визнання договору поновленим,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання договору оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 року дійсним.

09.12.2015 р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій останній зазначає що ним при друкуванні тексту позовної заяви було допущено помилку та просить суд розглядати вимогу про визнання договору оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 р. поновленим. Суд приймає подану заяву позивача до уваги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) та просив суд визнати договір оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 р., укладений між ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якого є ПАТ "Укргазвидобування" та ВАТ "Мегабанк", правонаступником якого є ПАТ "Мегабанк" поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.32-34) та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що 17.09.2015р. за вих. №02-01-4098-5 позивачу було направлено лист з проханням своєчасно оформити акт приймання-передачі майна за Договором на виконання п. 2.4. Договору, звільнити займане приміщення та провести кінцеві розрахунки. Крім того, 19.10.2015р. відповідач повторно звертався до позивача з проханням звільнити займане приміщення (лист №02-01-4931-5), а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 02.12.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 29.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Мегабанк", правонаступником якого з 21.08.2009 року є Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" (надалі позивач, Орендар) та Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", (надалі відповідач, Орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна №791/2 (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, відповідач передає позивачу в строкове платне користування частину приміщення площею 106,3 кв.м., в одноповерховій будівлі Пождепо, розташованого за адресою: Полтавська область, Машівський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 6, що знаходиться на балансі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Між сторонами на виконання Договору було підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна від 29.08.2006 р. (а.с. 9).

Згідно п. 11.1. Договору оренди, договір укладено на термін з 29.08.2006 року до 24.08.2007 року включно.

Додатковою угодою № 495/2 від 23.02.2007 року до Договору оренди, строк дії договору продовжено до 28.08.2009 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області по справі №17/61 від 17.06.2010 року визнано Договір оренди дійсним до 29.08.2012 року, визнано право ПАТ "Мегабанк" користуватись приміщенням, розташованим за адресою: Полтавська область, Машівський район, с Базилівщина, вул. Польова, 6 на підставі Договору оренди.

Рішенням господарського суду Полтавської області по справі №18/2107/12 від 27.11.2012 року та додатковим рішенням господарського суду Полтавської області по даній справі визнано дійсним Договір оренди до 29.08.2015 року.

Представник позивача зазначив, що протягом дії договору позивач належним чином виконує свої обов'язки за Договором оренди, а саме: своєчасно сплачує орендну плату за користування майном, утримує майно у належному стані, не допускаючи його погіршення та сумлінно виконує інші обов'язки орендаря, передбачені Договором оренди та законом. На даний час правовідносини між позивачем та відповідачем фактично існують, позивач продовжує користуватись приміщенням та сумлінно сплачує орендну плату, що підтверджується меморіальним ордером №358-77 від 15.10.2015 року та меморіальним ордером №358-222 від 09.10.2015 року.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору продовженим на той самий строк, на який його було укладено.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт передачі приміщення в оренду та користування ним позивачем підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 29.08.2006 р. та не заперечується сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Нормами статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного Кодексу України, частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, частини 1 статті 17 та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Пунктом 11.3 договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяв/заперечень однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди після закінчення його строку протягом одного календарного місяця, він вважається продовженим на той самий період і на тих самих умовах.

Позивачем було направлено на адресу відповідача листи відповідно до яких вважав Договір оренди продовжений на той самий термін та на тих самих умовах (вих. № 04-707 від 21.09.2015 р. та вих. №04-775 від 12.10.2012 року).

Відповідач, як на підставу своїх заперечень проти поновлення даного Договору посилається на лист від 17.09.2015р. за вих. №02-01-4098-5 (а.с.38), що направлявся позивачу з проханням своєчасно оформити акт приймання-передачі майна за Договором та звільнити займане приміщення, провести кінцеві розрахунки. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про надсилання відповідачем вказаного листа на адресу позивача. Крім того, як стверджує відповідач 19.10.2015р. він повторно звертався до позивача з проханням звільнити займане приміщення, про що свідчить лист за вих. №02-01-4931-5 від 19.10.2015 р. (а.с. 25). На підтвердження його направлення відповідачем надано копію опису вкладення від 21.10.2015 р. (згідно штемпеля) та повідомлення про отримання 23.10.2015 р. позивачем поштового відправлення. Однак, згідно вказаного опису позивачу направлено лист №02-01-4917-5 від 16.10.2015 р., що суперечить викладеному вище та може бути прийнято судом як доказ направлення листа №02-01-4931-5 від 19.10.2015 р. Інших належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень відповідачем суду не надано.

Судом встановлено, що позивач продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору та вносити орендну плату, обумовлену умовами спірного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, фактично договір оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 р., укладений між сторонами, є поновленим.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вищенаведене вимоги позивача про визнання договору оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 р., поновленим до 29.08.2018 р. визнаються судом обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, дослідивши і оцінивши подані докази, керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати поновленим Договір оренди нерухомого майна №791/2 від 29.08.2006 року, укладений між Дочірньою Компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" та Відкритим акціонерним товариством "Мегабанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" на строк до 29.08.2018 р.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складений 14.12.2015 р.

Суддя Кульбако М.М.