РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015Справа №910/24193/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000"

про стягнення 5 350, 00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Давидович В.М.

від відповідача: Черепанцева А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветеко" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест-Плюс-2000» про стягнення коштів у розмірі 5 350, 00 грн. за договором поставки № 20.10/14 від 20.10.2014 р. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару у визначений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24193/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" у повному обсязі виконано зобов'язання за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р. щодо поставки товару, однак позивач відмовився прийняти поставлений товар та підписати відповідні документи.

Крім того, відповідач відзначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 р. у справі № 910/1435/15-г (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" про розірвання договору та стягнення 5 350, 00 грн. встановлено відсутність підстав для розірвання договору поставки № 20.10/14 від 20.10.2014 р. та здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" поставки товару належної якості.

Позивач подав заперечення на відзив, у яких зазначає, що звертаючись до суду з позовом у справі № 910/1435/15-г Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветеко" намагалось зупинити виготовлення товару на майбутнє, проте невірно обрало спосіб захисту, однак рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 р. у справі № 910/1435/15-г не встановлено факт поставки товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р.

Також позивач вказує, що у наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" документах не вказано дату поставки товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р.

06.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті спору у справі № 910/27412/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" про стягнення 9 890, 60 грн., яке обґрунтовує тим, що у справі № 910/27412/15 досліджуються обставини належного виконання зобов'язань за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно з п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В той же час суд відзначає, що обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи № 910/24193/15, суд може встановити безпосередньо в межах даної справи, а відтак - у суду відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

За таких обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000".

У процесі провадження у справі у судові засідання викликались керівники Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко", а також водій Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" - ОСОБА_3.

Присутній у судовому засіданні 23.11.2015 р. ОСОБА_4 зазначив, що 20.11.2014 р. не перебував у місці відвантаження товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р., про яке вказує позивач, оскільки перебував в іншому місці.

27.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_4, у яких останній відзначає, що він співпрацював із Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветеко" згідно з укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біотестлаб» договору співробітництва від 03.01.2014 р. № 011/14 на підставі довіреності № 03/01 від 07.01.2014 р., відповідно до якої замовив пакети у відповідача на визначених договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р. умовах, листом 18.11.2014 р. ним було визначено адресу доставки товару - вул. Лебедєва, 1, а 21.11.2014 р. у офісі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" по вул. Бориса Гмирі, 14 у місті Києві ним були оглянуті зразки пакетів, що є предметом договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р., однак поставка вказаного товару у період 19.11.2014 р. - 21.11.2014 р. не здійснювалась.

Крім того, ОСОБА_4 стверджує, що видаткова накладна та товарно-транспортна накладна на поставку спірного товару йому не надавались, а про товарно-транспортну накладну, надану Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" дізнався лише у січні 2015 року; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були уповноваженими особами на отримання товарно-матеріальних цінностей від відповідача, а вказувались лише як контактні особи.

Також до матеріалів справи долучено пояснення ОСОБА_5, у яких остання зазначає, що не має будь-якого відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко", а є співробітником Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотестлаб» та не отримувала від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" ані видаткової, ані товарно-транспортної накладної щодо поставки спірного товару.

У своїх поясненнях водій Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" - ОСОБА_3 зазначає, що 20.11.2014 р. ним було поставлено пакети за замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" за адресою: м. Київ, вул. Лебедєва, 1 у місті Києві, приймання яких проводила комірниця ОСОБА_5, однак ОСОБА_4 зупинив розвантажування товару та вказав, що поставлений товар є неякісним, у зв'язку з чим не буде прийнятий.

Також ОСОБА_3 вказує, що у зв'язку відмовою вказаних осіб підписати накладні про отримання товару, ним було складено акт про відмову від приймання товару.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" Черепенцева А.О. також подала пояснення, у яких відзначає, що у зв'язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" від отримання товару, відповідач вимушений був тривалий час його зберігати відповідно до укладеного з Закритим акціонерним товариством «Укроб'єднання «Експрес» договору строкового платного користування складським приміщення, однак після закінчення вказаного договору - 31.12.2014 р., товар фактично зберігається в гаражі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000".

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 07.12.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветеко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" укладено договір поставки № 20.10/14, за умовами якого відповідач зобов'язався у встановлені строки виготовити та передати, а позивач - прийняти та оплатити товар, найменування якого, одиниця виміру та кількість кожної окремої партії товару встановлюється сторонами у специфікації.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.5. договору товар має бути поставлений протягом 25-ти банківських днів з моменту підписання сторонами специфікації та внесення позивачем попередньої оплати у розмірі 50 %. Датою поставки вважається дата підписання відповідної накладної уповноваженими представниками позивача.

Відповідно до п. 5.2 договору визначено, що оплата партії товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача в наступному порядку: 1-й етап - 50 % попередньої оплати за виготовлення товару, протягом 3 банківських днів з моменту підписання специфікації; 2-й етап - 50 % повна оплата робіт за виготовлену продукцію.

Договір, відповідно до п. 11.9. ступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р., до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У специфікації до договору сторони визначили вимоги до товару: пакети типу банан (укр. ручка), розмір 35х45/МЗ, матеріал 50mkm/LDPE, кольоровість 1+0, тираж 10 000 од. (+/-15%), ціна 1,07 грн., загальна вартість товару 10 700, 00 грн.

Поліетилен 50 мкм/ LDPE відповідає вимогам, які ставляться до поліетилену високого тиску відповідно до ГОСТ 16337-77 "Поліетилен високого тиску. Технічні умови".

24.10.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветеко" перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" грошові кошти у сумі 5 350, 00 грн., у якості оплати за пакет «банан».

19.08.2015 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" з вимогою про розірвання договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р. та повернення суми попередньої оплати у розмірі 5 350, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р. щодо поставки товару, у зв'язку з чим Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветеко" заявлено вимогу про стягнення сплачених грошових коштів у сумі 5 350, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглядаючи даний спір по суті, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветеко" зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" з претензіями від 24.11.2014 р. та від 04.12.20215 р., у яких позивач відзначає, що отримавши зразки пакетів, виготовлені згідно договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р., позивачем встановлено їх неналежну якість, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветеко" відмовляється від договору та вимагає повернути сплачені грошові кошти у сумі 5 350, 00 грн.

Крім того, у процесі розгляду справи, викликаний на підставі ст. 30 Господарського процесуального кодексу України водій Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" - ОСОБА_3 надав пояснення, відповідно до яких 20.11.2014 р. ним було здійснено поставку товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р., однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились його прийняти, мотивуючи свою відмову неналежною якістю товару.

Суд враховує, що ОСОБА_4 не є співробітником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко", однак судом встановлено та учасниками провадження у справі підтверджується, що саме ОСОБА_4 фактично співпрацював із позивачем з питань виконання договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р.,

Згідно наданих ОСОБА_4 пояснень, останнім 21.11.2014 р. були оглянуті зразки пакетів, що є предметом договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р., які йому не сподобалися, у зв'язку з чим ОСОБА_4 вказав про відмову від договору та необхідність припинити виготовляти такі пакети.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне відзначити, що за умовами укладеного між сторонами договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р. якість продукції за договором має відповідати передбаченим технічними умовам до даної групи товарів та у разі поставки товару неналежної якості, відповідач зобов'язаний за власний рахунок з моменту складання сторонами акту про неналежну кість товару замінити такий товар. Виклик представника відповідача для складання акту про неналежну кість товару є обов'язковим; передач товару по якості здійснюється відповідно до документів про якість.

Термін поставки товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р. визначений протягом 25-ти банківських днів з моменту внесення попередньої оплати у розмірі 50 %.

Між тим, умов щодо попереднього надання позивачу зразків товару, погодження ним таких зразків договір не містить.

Тож, здійснивши аналіз наявних у справі доказів, враховуючи пояснення учасників провадження у даній справі, а також осіб, які фактично приймали участь у здійснені поставки товару за договором № 20.10/14 від 20.10.2014 р., які мають суттєве значення для вирішення даного спору, суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" фактично було виготовлено та поставлено обумовлений вказаним договором товар та дотримано встановлених договором строків його поставки.

У разі відсутності іншого порядку приймання продукції промислово-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю та комплектацією застосуванню підлягає Інструкція про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7.

Відповідно до п. 6 Інструкція про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7 перевірка якості продукції, що надійшла в тарі, здійснюється при відкриванні тари, але не пізніше 10 днів, а продуктів, які швидко псуються - 24 години після надходження продукції на склад покупця.

Згідно з п. 16 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документи, що засвідчують якість продукції, одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

У п. 16 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7 також зазначається, що одержувач зобов'язаний викликати для участі в прийомі продукції представника відправника, якщо це передбачено, зокрема, у договорі.

У відповідності до п. 9 Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7 акт про приховані недоліки товару, має бути складений протягом 5-ти днів від дня виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців від дня надходження товару на склад одержувача, що виявив приховані недоліки, якщо інший строк не встановлений обов'язковим для сторін. У разі коли приховані недоліки товару можуть бути виявлені лише у процесі його оброблення, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців від дня отримання продукції підприємством, що виявило недоліки.

Однак, матеріали справи не містять доказів приймання товару за договором у порядку, встановленому Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7; документально підтверджених відомостей щодо виклик представника відповідача для складання акту про неналежну якість товару відповідно до вимог п.2.4. договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р. позивачем також не надано.

При цьому, доказів неможливості дотримання порядку приймання товару відповідно до Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 7 позивачем не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що товар виготовлений Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" на виконання договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р. не відповідає передбаченим технічними умовам до даної групи товарів та є неналежної якості.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для застосування приписів ст. 693 Цивільного кодексу України щодо повернення суми попередньої оплати за спірний товар відповідно до договору № 20.10/14 від 20.10.2014 р.

Між тим, суд відзначає, що аналогічні висновки викладені також у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 р. у справі № 910/1435/15-г (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Плюс-2000" про розірвання договору та стягнення 5 350, 00 грн. та у задоволенні позову було відмовлено з огляду на недоведеність тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко", що виготовлений відповідачем товар не відповідає умовам договору.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві, позивачем суду не наведено.

Підсумовуючи вищевикладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку що доводи позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у спаєві документами та поясненнями учасників провадження у даній справі, а відтак суд визнає вимоги позивача необґрунтованими та відмовляє у задоволені позову.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судових збір при задоволені позову покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.12.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.