ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа № 911/4365/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О. Д.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 27.08.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 12.10.2015 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвент Інвест", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Завод", с. Мартусівка, Бориспільський район, Київська область

про стягнення 70 900, 45 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "Адвент Інвест" звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ "БФ Завод" про стягнення 21 286, 08 грн основної заборгованості, 32 539, 42 грн пені, 1 782, 98 грн 3 % річних, 12 751, 94 інфляційних збитків, 2 540, 03 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за товар згідно договору поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2015 р. порушено провадження у справі № 911/4465/15 за позовом ТОВ "Адвент Інвест" до ТОВ "БФ Завод" про стягнення 70 900, 45 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 07.10.2015 р.

07.10.2015 р. за наслідками судового засідання судом відкладено розгляд справи на 28.10.2015 р.

28.10.2015 р. у судовому засіданні представник відповідача надав суду письмові заперечення щодо позовних вимог № б/н б/д, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині суми штрафних санкцій, а саме пені та штрафу у звязку зі спливом строку позовної давності. За наслідками судового засідання судом оголошено перерву до 11.11.2015 р.

11.11.2015 р. за наслідками судового засідання судом оголошено перерву до 24.11.2015 р.

24.11.2015 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2012 р. між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та відповідачем було укладено договір поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу, згідно умов п. 1.1. якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцю, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, приймати та оплачувати лакофарбову продукцію та супутні товари, кількість та асортимент яких зазначені в узгодженій сторонами заявці.

Згідно п. 2.4. договору оплата покупцем товару за цим договором повинна провадитись протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника. Якщо кінцевий строк оплати припадає на вихідний чи святковий день, оплата повинна бути проведена у найближчий попередній робочий день.

Пунктом 9.1. договору визначено строк його дії, згідно якого строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та закінчується 31.12.2013 р.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Композит-Сервіс" 19.11.2012 р. було передано у власність (продано) відповідачу товар на загальну суму 36 286, 08 грн, що підтверджується видатковою накладною № 5319 від 19.11.2012 р. та відповідною довіреністю відповідача № б/н від 02.01.2012 р., виданою на свого представника ОСОБА_3 на отримання товару, наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем лише частково було виконано свій обовязок по оплаті товару та перераховано ТОВ "Композит-Сервіс" грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача, наявною у матеріалах справи.

28.02.2013 р. між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та позивачем було укладено договір № 53/В про відступлення права вимоги, згідно п. 1.1. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки на умовах відстрочки платежу № 53/П/В від 03.05.2012 р., укладений між первісним кредитором та ТОВ "БФ Завод".

Відповідно до п. 1.2. договору за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за основним договором, зокрема зобовязання боржника по сплаті грошових коштів у сумі 21 286, 08 грн, що виникли відповідно до основного договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до трьох календарних днів з моменту підписання даного договору.

Згідно п. 2.2. договору новий кредитор зобовязаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цим договором, шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку представнику боржника.

Відповідно до п. 4.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

28.02.2013 р. між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та позивачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги № 53/В від 28.02.2013 р., згідно п. 1. якої, керуючись п. 4.5. основного договору, сторони погодили, що новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти у розмірі 21 286, 08 грн за відступлення права вимоги. Пунктом 2. даної угоди передбачено, що у всьому іншому, що не передбачено даною додатковою угодою, сторони керуються основним договором та чинним законодавством України.

У червні 2013 р. позивач звернувся до боржника - відповідача із повідомленням вих. № 105 від 29.05.2013 р., у якому повідомив відповідача про те, що згідно договору відступлення права вимоги № 53/В від 28.02.2013 р., укладеного між ТОВ "Адвент Інвест" та ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс", останнє відступило позивачу право вимоги, належне первісному кредитору на загальну суму 21 286, 08 грн, яку первісний кредитор мав право вимагати від ТОВ "БФ Завод" згідно договору поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р.

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 245 від 10.11.2014 р. та просив його погасити заборгованість у розмірі 51 956, 79 грн.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із купівлею-продажем товару, заміною сторони у зобовязанні здійснюється здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 цього ж Кодексу заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 цього ж Кодексу встановлено, що первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, враховуючи вищевикладене та на підставі вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що у відповідності до договору про відступлення права вимоги № 53/В від 28.02.2013 р., укладеного між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "Адвент Інвест", до останнього перейшло право вимоги виконання відповідачем обовязку щодо оплати у повному обсязі за поставлений позивачем товар у розмірі 21 286, 08 грн згідно договору поставки № 53/П/В від 03.05.2012 р., укладеного між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "БФ Завод".

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати товару у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 21 286, 08 грн, що підтверджується договором поставки № 53/П/В від 03.05.2012 р., укладеним між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "БФ Завод", видатковою накладною № 5319 від 19.11.2012 р. та відповідною довіреністю відповідача № б/н від 02.01.2012 р., виданою на свого представника ОСОБА_3 на отримання товару, випискою з банківського рахунку відповідача, договором про відступлення права вимоги № 53/В від 28.02.2013 р., укладеним між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "Адвент Інвест", наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 21 286, 08 грн за договором поставки № 53/П/В від 03.05.2012 р., укладеним між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "БФ Завод", та договором про відступлення права вимоги № 53/В від 28.02.2013 р., укладеним між ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та ТОВ "Адвент Інвест", є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором поставки № 53/П/В від 03.05.2012 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті товару з 03.12.2012 р. по 15.09.2015 р. всього на загальну суму 32 539, 42 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що за прострочку оплати товару у строки, визначені пунктом 2.4. договору, більш, ніж на 3 календарні дні, покупець сплачує постачальнику одноразово штраф у розмірі 7 %, а також пеню у розмірі 0, 15 % від суми недоплати за кожен день прострочки.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при укладенні договору поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р. ТОВ "Торговий дім "Композит-Сервіс" та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання за період більш тривалий, ніж як встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із положень п. 2.4. договору оплата покупцем товару повинна провадитись протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару, і відповідно, по видатковій накладній № 5319 від 19.11.2012 р. на суму 36 286, 08 грн з 04.12.2012 р. почалось прострочення виконання відповідачем обовязку щодо оплати товару у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування пені, передбаченої договором поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., від суми основної заборгованості за прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті у повному обсязі товару, по видатковій накладній № 5319 від 19.11.2012 р. на суму 36 286, 08 грн відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, а саме 04.06.2013 р.

Отже, враховуючи вищевикладене, розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним та не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, оскільки безпідставним є нарахування позивачем пені від суми основної заборгованості після спливу шести місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, - в частині періоду прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті товару з 04.06.2013 р. по 15.09.2015 р.

Як було зазначено вище, відповідач у своїх запереченях щодо позовних вимог № б/н б/д просить суд застосувати позовну давність до позовної вимоги про стягнення пені і відмовити позивачу у її задоволенні повністю.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 цього ж кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 цього ж кодексу передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як було зазначено вище, нарахування пені, передбаченої договором поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., від суми основної заборгованості за прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті у повному обсязі отриманого товару, по видатковій накладній № 5319 від 19.11.2012 р. на суму 36 286, 08 грн відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, а саме 04.06.2013 р.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що позовна давність для позивача для звернення в суд до відповідача із вимогою про захист свого права на оплату пені від суми основної заборгованості по оплаті поставленого товару по заявленим періодам, нарахованим із дотриманням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, - з 04.12.2012 р. по 04.06.2013 р., остаточно спливла у 2014 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою № б/н від 17.09.2015 р. до відповідача про стягнення 21 286, 08 грн основної заборгованості, 32 539, 42 грн пені, 1 782, 98 грн 3 % річних, 12 751, 94 інфляційних збитків, 2 540, 03 грн штрафу, у звязку із невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за отриманий товар згідно договору поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., лише 24.09.2015 p., тобто із спливом строків позовної давності в частині стягнення пені.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо вказаної його вимоги до відповідача.

Отже, враховуючи те, що, як було встановлено судом, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою № б/н від 17.09.2015 р. до відповідача про стягнення 70 900, 45 грн, у тому числі 32 539, 42 грн пені від суми основної заборгованості за договором поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., - в частині періодів прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті товару з 03.12.2012 р. по 15.09.2015 р. із спливом строку позовної давності без поважних причин його пропущення, і розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним та не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, оскільки безпідставним є нарахування позивачем пені від суми основної заборгованості після спливу шести місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, - в частині періодів прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті товару з 03.12.2012 р. по 15.09.2015 р., то позовна вимога позивача до відповідача про стягнення 32 539, 42 грн пені від суми основної заборгованості у заявлений період з 03.12.2012 р. по 15.09.2015 р., є такою, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штраф, передбачений договором поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., за прострочку оплати товару у строки, визначені пунктом 2.4. договору, більше, ніж на 3 календарні дні, всього на суму 2 540, 03 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною першою п. 6.3. договору поставки передбачено, що за прострочку оплати товару у строки, визначені пунктом 2.4. договору, більше, ніж на 3 календарні дні, покупець сплачує постачальнику одноразово штраф у розмірі 7 %.

Розрахунок штрафу від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є вірним.

Як було зазначено вище, відповідач у своїх запереченях щодо позовних вимог № б/н б/д просить суд застосувати позовну давність до позовної вимоги про стягнення штрафу і відмовити позивачу у її задоволенні повністю.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 цього ж кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 цього ж кодексу передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що позовна давність для позивача для звернення в суд до відповідача із вимогою про захист свого права на оплату штрафу від суми основної заборгованості по оплаті поставленого товару остаточно спливла у 2014 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою № б/н від 17.09.2015 р. до відповідача про стягнення 21 286, 08 грн основної заборгованості, 32 539, 42 грн пені, 1 782, 98 грн 3 % річних, 12 751, 94 інфляційних збитків, 2 540, 03 грн штрафу, у звязку із невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за отриманий товар згідно договору поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., лише 24.09.2015 p., тобто із спливом строків позовної давності в частині стягнення штрафу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо вказаної його вимоги до відповідача.

Отже, враховуючи те, що, як було встановлено судом, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою № б/н від 17.09.2015 р. до відповідача про стягнення 70 900, 45 грн, у тому числі 2 540, 03 грн штрафу від суми основної заборгованості за договором поставки № 53/П/В на умовах відстрочки платежу від 03.05.2012 р., із спливом строку позовної давності без поважних причин його пропущення, то позовна вимога позивача до відповідача про стягнення 2 540, 03 грн штрафу від суми основної заборгованості, є такою, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті товару з 03.12.2012 р. по 15.09.2015 р. всього на загальну суму 12 751, 94 грн та 1 782, 98 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 12 751, 94 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості наступний:

період заборгованості - з 04.12.2012 р. по 05.12.2012 р., сума основної заборгованості 36 286, 08 грн, кількість днів заборгованості 2 дні.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
36286.0804.12.2012 - 05.12.201223 %5.96
36 286, 08 грн х 0, 03 % х 2/365 = 5, 96 грн.

період заборгованості - з 06.12.2012 р. по 15.09.2015 р., сума основної заборгованості 21 286, 08 грн, кількість днів заборгованості 1 014 днів.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
21286.0806.12.2012 - 15.09.201510143 %1774.03
21 286, 08 грн х 0, 03 % х 1 014/365 = 1 774, 03 грн.

Отже, загальний розмір 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди становить 1 779, 99 грн.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 1 779, 99 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити частково.

2 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Завод" (ідентифікаційний код 35512066) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвент Інвест" (ідентифікаційний код 37192591) 21 286 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн 08 (вісім) коп. основної заборгованості, 1 779 (одна тисяча сімсот сімдесят девять) грн 99 (девяносто девять) коп. 3 % річних, 12 751 (дванадцять тисяч сімсот пятдесят одна) грн 94 (девяносто чотири) коп. інфляційних збитків та судові витрати 615 (шістсот п'ятнадцять) грн 32 (тридцять дві) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

14 грудня 2015 р.