КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа№ 911/3875/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Зубець Л.П.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання - Філімонової І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" на Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року.

у справі № 911/3875/15 (суддя: Бабкіна В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промоушен 1"

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендблоксінвестмент"

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк"

про стягнення 3086303,09 доларів США

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Київської області передані вимоги Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промоушен 1" (відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендблоксінвестмент" (відповідач 2), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", про стягнення 3086303,09 доларів США.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.10.2015 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк".

09.11.2015 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 р. положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.11.15р. зупинено провадження у справі № 911/3875/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Промоушен 1" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендблоксінвестмент", за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", про стягнення 3086303,09 доларів США до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Український Професійний Банк" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київськогої області від 16.11.2015р.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Господарського суду Київської області прийнята з порушенням норм процесуального права.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2015р., згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 15.12.2014р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 22.12.15р.

У судове засідання 22.12.15р. з'явився представник третьої особи. Представник позивача та представники відповідачів у судове засідання не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року на підставі клопотання представника третьої особи розгляд справи було продовжено на 15 календарних днів та у зв'язку з неявкою представників інших сторін по справі розгляд справи було відкладено на 19.01.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Зубець Л.П, Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.16р. апеляційну скаргу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Зубець Л.П.

Апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2015 р. у справі № 911/3875/15 скасувати та передати матеріали справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Представники третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2015р.

Представники відповідачів у судове засідання 19.01.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скарги у відсутності представників відповідачів.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали про зупинення провадження у справі з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Так, відповідні обставини можуть мати місце у випадку, коли господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Необхідно враховувати, як було зазначено вище, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає пов'язану справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду даного спору являється стягнення грошових коштів за невиконання договірних зобов'язань.

Клопотання представника третьої особи обґрунтоване тим, що в провадженні Конституційного суду України перебуває подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 р. положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження у даній господарській справі, третя особа у якості підстави для зупинення провадження зазначала саме на неможливість розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншою справою у відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Натомість у відповідності до положень Закону України «Про Конституційний суд» Конситутційний суд України розглядає питання щодо законності актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування; надає офіційне тлумачення Конституції та законів України; робить висновки щодо відповідності Конституції України чинних міжнародних договорів України або тих міжнародних договорів, що вносяться до Верховної Ради України для надання згоди на їх обов'язковість, тобто за своєю суттю Конституційний суд України надає правовий аналіз правових норм, втілених у відповідних нормативно-правових актах, у розрізі Основного Закону України.

Як було зазначено вище, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти (обставини), встановлені в одній із справ, будуть мати преюдіційне значення для іншої справи.

Проте нормативно-правова оцінка того чи іншого нормативно-правового акту висловлена під час розгляду певної справи не має ні преюдиціального значення для вирішення іншої справи, ані являється обставинами справи чи певними фактами, наведеними сторонами в їх обґрунтування, які в свою чергу могли б вплинути на рішення в даному господарському спорі, а отже і не являється тою підставою з якою пов'язане застосування положень ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з метою зупинення провадження у справі.

Крім того слід зазначити, що в разі визнання окремих положень чи взагалі повністю всього Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неконституційним, заявник не позбавлений процесуального права подати заяву про перегляд рішення господарського суду, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами на підставі ч. 5 ст. 112 ГПК України.

Аналогічну позицію було висловлено в постанові ВГСУ від 21 грудня 2015 року справа № 923/1076/14.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав та свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним строком слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального закону.

Процесуальний закон встановлює граничний строк розгляду цивільних справ: загальний - не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі; спеціальний (справи про поновлення на роботі та стягнення аліментів) - не більше одного місяця з дня відкриття провадження у справі.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на 15 календарних дні. Повторне продовження строку розгляду справи законодавством не передбачено, тобто недопустиме за жодних обставин.

Протягом строку розгляду справи суд повинен провести підготовку справи до розгляду, судовий розгляд та ухвалити по справі рішення.

Слід зазначити, що порушення встановлених процесуальних законом строків розгляду справи не може бути підставою для скасування ухваленого судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Проте грубе порушення строків розгляду справи є порушенням присяги судді та підставою для його дисциплінарної відповідальності, оскільки своєчасний розгляд справи є обов'язком судді, який покладається на нього законом (ч. 4 ст. 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв'язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарським судом Київської області без достатніх правових підстав було застосовано положення ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.79, 99, 101, 102 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2015 року у справі № 911/3875/15 скасувати.

Матеріали справи № 911/3875/15 повернути до Господарського суду Київської області для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Л.П. Зубець

І.А. Іоннікова