ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2015,р. Справа №905/2378/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк,

про стягнення 26754361,47 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк про стягнення суми основного боргу у розмірі 15973354,20 грн, інфляційних втрат 5254727,88 грн, пені 4081168,30 грн, 7% штрафу 1175409,46 грн, 3% річних 269701,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №/Н08 від 27.09.2011р. на транспортування природного газу магістральними трубопроводами в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та неустойки.

Відповідач у судові засідання 05.11.2015р., 25.11.2015р., 14.12.2015р. не зявився, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті спору не надав. Одночасно, за висновками суду, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.09.2015р. місцезнаходженням відповідача є: 83001, Донецька обл., м.Донецьк, просп.Театральний, буд.1. Наразі, вказана інформація щодо місцезнаходження відповідача є актуальною і на момент прийняття рішення у справі.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 08.10.2015р., 09.11.2015р., 27.11.2015р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/2378/15, призначених на 05.11.2015р., 25.11.2015р., 14.12.2015р.

Одночасно, судом вчинялись дії, які були спрямовані на встановлення телефонного звязку з відповідачем, про що свідчать телефонограми №733 від 09.11.2015р., №792 від 27.11.2015р.

Крім іншого, ухвали суду від 05.11.2015р., 25.11.2015р. були направлені на електронну пошту відповідача, на яку міститься посилання у розділі «Інформація про здійснення звязку з юридичною особою» спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.09.2015р.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 14.12.2015р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що строк розгляду справи №905/2378/15 мав закінчитись 15.12.2015р. (з урахуванням продовження на 15 днів ухвалою суду від 25.11.2015р.), внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» (замовник) було підписано договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н08 (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.).

За приписами п.1.1 вказаного договору газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

За змістом п.1.2 договору №/Н08 від 27.09.2011р. плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. складає 363366 тис. куб. м.

Відповідно до п.11.1 укладеного сторонами правочину договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011р. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, враховуючи зміст пояснень позивача б/н та дати, що надійшли до господарського суду 20.11.2015р., суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувались кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

За приписами п.3.1 договору №/Н08 від 27.09.2011р. послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (актами наданих послуг).

Як свідчать матеріали справи, на підставі зазначеного договору позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 30189029,06 грн:

- №01-14-/Н08 від 31.01.2014р. у січні 2014 року на суму 4050373,33 грн,

- №02-14-/Н08 від 28.02.2014р. у лютому 2014 року на суму 3602657,28 грн,

- №03-14-/Н08 від 31.03.2014р. у березні 2014 року на суму 3035131,22 грн,

- №04-14-/Н08 від 30.04.2014р. у квітні 2014 року на суму 2108809,86 грн,

- №05-14-/Н08 від 31.05.2014р. у травні 2014 року на суму 1383306,67 грн,

- №06-14-/Н08 від 30.06.2014р. у червні 2014 року на суму 1176545,36 грн,

- №07-14-/Н08 від 31.07.2014р. у липні 2014 року на суму 564363,36 грн,

- №08-14-/Н08 від 31.08.2014р. у серпні 2014 року на суму 217673,12 грн,

- №09-14-/Н08 від 30.09.2014р. у вересні 2014 року на суму 809102,51 грн,

- №10-14-/Н08 від 31.10.2014р. у жовтні 2014 року на суму 2753813,23 грн,

- №11-14-/Н08 від 30.11.2014р. у листопаді 2014 року на суму 2939730,50 грн,

- №12-14-/Н08 від 31.12.2014р. у грудні 2014 року на суму 4508042,82 грн,

- №02-15-/Н08 від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 3039479,80 грн.

Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін, внаслідок чого приймаються судом в якості належних доказів надання відповідачу послуг на загальну суму 30189029,06 грн у відповідності до умов договору №/Н08 від 27.09.2011р.

Крім того, як вказує позивач, у січні 2015 року Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» було протранспортовано на користь відповідача газ у обсязі 15813,996 тис. куб. м на суму 3136864,25 грн. Проте, акт №01-15-/Н08 від 31.01.2015р. сторонами підписаний не був через відсутність поштового сполучення з відповідачем.

На підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи надано додаток №2 до наказу №5 від 10.01.2013р. Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» «Інформація про використання природного газу ПАТ «Донецькміськгаз» за січень 2015 року», у відповідності до якого у січні 2015 року відповідачем було використано:

- 19276,867 тис. куб. м газу для промисловості,

- 15758,759 тис. куб. м газу для населення,

- 55,237 тис. куб. м для релігійних організацій,

- 52818,847 тис. куб. м газу для теплогенеруючих підприємств,

- 1,820 тис. куб. м газу для виробничо-технологічних витрат,

- 1927,020 тис. куб. м газу для нормативних витрат,

- 8933,657 тис. куб. м газу розбалансування.

За приписами п.1.2 договору №/Н08 від 27.09.2011р. газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, газоспоживаюче обладнання яких підключено до газорозподільних мереж, що знаходяться у власності чи в користуванні замовника.

За поясненнями позивача б/н від 14.12.2015р., визначені у Інформації про використання природного газу ПАТ «Донецькміськгаз» за січень 2015 року релігійні організації є юридичними особами, в розумінні п.1.2 укладеного позивачем та відповідачем правочину.

Виходячи з того, що в силу норм ст.32 Господарського процесуального кодексу України пояснення сторін є доказами у справі, суд при прийнятті цього рішення виходить з того, що саме визначені Інформацією про використання природного газу ПАТ «Донецькміськгаз» за січень 2015 року обсяги газу для населення (15758,759 тис. куб. м) та релігійних організацій (55,237 тис. куб. м) були використані відповідачем в межах договору №/Н08 від 27.09.2011р.

Відтак, з урахуванням того, що Інформацію про використання природного газу ПАТ «Донецькміськгаз» за січень 2015 року було надано відповідачем, суд приймає до уваги твердження позивача відносно того, що у січні 2015 року позивачем на користь відповідача на виконання договору №/Н08 від 27.09.2011р. було протранспортовано газ обсягом 15813,996 тис. куб. м, а саме: 15758,759 тис. куб. м газу для населення, 55,237 тис. куб. м для релігійних організацій.

Наразі, постановою №578 від 30.04.2014р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, постачання природного газу», яка діяла у січні 2015 року, було встановлено тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Донецькміськгаз» на рівні 165,30 грн без ПДВ. Тобто, визначаючи суму, яка підлягає оплаті відповідачем за послуги, що були надані позивачем у січні 2015 року (3136864,25 грн), Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» вірно застосувало тариф на рівні 165,30 грн без ПДВ.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що у січні 2015 року відповідачем було отримано послуг на підставі договору №/Н08 від 27.09.2011р. на загальну суму 3136864,25 грн, а загалом за період з січня 2014 року по лютий 2015 року 33325893,31 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п.5.5 договору №/Н08 від 27.09.2011р. оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі 31 липня 2014 року).

Відтак, зобовязання з оплати послуг, мали бути виконані наступним чином:

- за актом №01-14-/Н08 від 31.01.2014р. на суму 4050373,33 грн 19.02.2014р. включно,

- за актом №02-14-/Н08 від 28.02.2014р. на суму 3602657,28 грн 19.03.2014р. включно,

- за актом №03-14-/Н08 від 31.03.2014р. на суму 3035131,22 грн 21.04.2014р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.04.2014р.) та наступний за ним день (20.04.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом №04-14-/Н08 від 30.04.2014р. на суму 2108809,86 грн 19.05.2014р. включно,

- за актом №05-14-/Н08 від 31.05.2014р. на суму 1383306,67 грн 19.06.2015р. включно,

- за актом №06-14-/Н08 від 30.06.2014р. на суму 1176545,36 грн 21.07.2014р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.07.2014р.) та наступний за ним день (20.07.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом №07-14-/Н08 від 31.07.2014р. на суму 564363,36 грн 19.08.2014р. включно,

- за актом №08-14-/Н08 від 31.08.2014р. на суму 217673,12 грн 19.09.2014р. включно,

- за актом №09-14-/Н08 від 30.09.2014р. на суму 809102,51 грн 20.10.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.10.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом №10-14-/Н08 від 31.10.2014р. на суму 2753813,23 грн 19.11.2014р. включно,

- за актом №11-14-/Н08 від 30.11.2014р. на суму 2939730,50 грн 19.12.2014р. включно,

- за актом №12-14-/Н08 від 31.12.2014р. на суму 4508042,82 грн 19.01.2015р. включно,

- за актом №01-15-/Н08 від 31.01.2015р. на суму 3136864,25 грн 19.02.2015р. включно,

- за актом №02-15-/Н08 від 28.02.2015р. на суму 3039479,80 грн 19.03.2015р. включно.

За твердженням позивача, відповідач частково розрахувався за надані послуги, а саме на суму 17352539,11 грн. При цьому, основний борг в сумі 15973354,20 грн на теперішній час є не погашеним. Виходячи зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, на теперішній час неоплаченими у повному обсязі є послуги, що надавались в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року. Одночасно, заборгованість за послуги на суму 2753813,23 грн, які були надані у жовтні 2014 року, погашена відповідачем частково, а саме на суму 404576,40 грн.

Ухвалами господарського суду від 30.09.2015р., 05.11.2015р., 25.11.2015р. відповідача було зобовязано, в тому числі, надати докази часткової чи повної оплати визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 15973354,20 грн в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №/Н08 від 27.09.2011р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» про стягнення 15973354,20 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.3 договору №/Н08 від 27.09.2011р. у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, з замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 4081168,30 грн пені, а саме:

- 282,24 грн за період з 21.02.2014р. по 24.02.2014р. (послуги, які були надані у січні 2014 року на суму 4050373,33 грн),

- 833,88 грн за період з 21.03.2014р. по 24.03.2014р. (послуги, які були надані у лютому 2014 року на суму 3602657,28 грн),

- 157,66 грн за період з 21.04.2014р. по 22.04.2014р. (послуги, які були надані у березні 2014 року на суму 3035131,22 грн),

- 5630,79 грн за період з 21.08.2014р. по 17.09.2014р. (послуги, які були надані у липні 2014 року на суму 564363,36 грн),

- 351,80 грн за період з 21.09.2014р. по 28.09.2014р. (послуги, які були надані у серпні 2014 року на суму 217673,12 грн),

- 32410,34 грн за період з 21.10.2014р. по 16.02.2015р. (послуги, які були надані у вересні 2014 року на суму 809102,51 грн),

- 540088,07 грн за період з 21.11.2014р. по 20.05.2015р. (послуги, які були надані у жовтні 2014 року на суму 2753813,23 грн),

- 714394,78 грн за період з 21.12.2014р. по 20.06.2015р. (послуги, які були надані у листопаді 2014 року на суму 2939730,50 грн),

- 1210625,64 грн за період з 21.01.2015р. по 20.07.2015р. (послуги, які були надані у грудні 2014 року на суму 4508042,82 грн),

- 861907,17 грн за період з 21.02.2015р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у січні 2015 року на суму 3136864,25 грн),

- 714485,94 грн за період з 21.03.2015р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у лютому 2015 року на суму 3039479,80 грн).

Як було встановлено судом вище, зобовязання з оплати послуг, що були надані позивачем у березні 2014 року, мало бути виконано відповідачем не пізніше 21.04.2014р. включно. При цьому, позивач помилково розпочав нарахування пені за вказаними простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» з 21.04.2014р.

Будь-яких інших помилок у розрахунку пені, що був здійснений Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», господарський суд не встановив, внаслідок чого, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги у визначеній частині підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 4081064,74 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми 7% штрафу у розмірі 1175409,46 грн (вересень 2014 року лютий 2015 року), суд зазначає про наступне:

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.546 вказаного нормативно-правового акту одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (штраф, пеня).

В силу ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Як свідчать матеріали справи, договір №/Н08 від 27.09.2011р. не містить положень щодо можливості застосування штрафу (з встановленням його розміру) за прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання з оплати прийнятих послуг.

При цьому, в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 7% штрафу, позивач посилається на приписи ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, за змістом якої: у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З цього приводу суд зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна за змістом правова позиція, викладена у постановах Вищого господарського суду України від 01.10.2015р. у справі №910/9653/15; Верховного Суду України №3-1гс14 від 04.02.2014р. (справа №903/610/13).

Наразі, згідно зі ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобовязання, правові підстави для застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої ч.2 ст.231 Господарського кодексу України відсутні, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині є безпідставними.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 269701,63 грн, а саме:

- 65,13 грн за період з 21.02.2014р. по 24.02.2014р. (послуги, які були надані у січні 2014 року на суму 4050373,33 грн),

- 192,43 грн за період з 21.03.2014р. по 24.03.2014р. (послуги, які були надані у лютому 2014 року на суму 3602657,28 грн),

- 24,89 грн за період з 21.04.2014р. по 22.04.2014р. (послуги, які були надані у березні 2014 року на суму 3035131,22 грн),

- 675,69 грн за період з 21.08.2014р. по 17.09.2014р. (послуги, які були надані у липні 2014 року на суму 564363,36 грн),

- 42,22 грн за період з 21.09.2014р. по 28.09.2014р. (послуги, які були надані у серпні 2014 року на суму 217673,12 грн),

- 3609,62 грн за період з 21.10.2014р. по 16.02.2015р. (послуги, які були надані у вересні 2014 року на суму 809102,51 грн),

- 54135,65 грн за період з 21.11.2014р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у жовтні 2014 року на суму 2753813,23 грн),

- 56297,85 грн за період з 21.12.2014р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у листопаді 2014 року на суму 2939730,50 грн),

- 74845,86 грн за період з 21.01.2015р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у грудні 2014 року на суму 4508042,82 грн),

- 44087,98 грн за період з 21.02.2015р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у січні 2015 року на суму 3136864,25 грн),

- 35724,30 грн за період з 21.03.2015р. по 10.08.2015р. (послуги, які були надані у лютому 2015 року на суму 3039479,80 грн).

За розрахунком суду, сума 3% річних, з огляду на висновки суду щодо дати, з якої розпочалось прострочення відповідача за зобовязаннями березня 2014 року, дорівнює 269685,28 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 5254727,88 грн, а саме:

- 19592,39 грн за період з листопада 2014 року по січень 2015 року (послуги, які були надані у вересні 2014 року на суму 809102,51 грн),

- 948006,16 грн за період з грудня 2014 року по травень 2015 року (послуги, які були надані у жовтні 2014 року на суму 2753813,23 грн),

- 1196470,31 грн за період з січня 2015 року по червень 2015 року (послуги, які були надані у листопаді 2014 року на суму 2939730,50 грн),

- 1645435,63 грн за період з лютого 2015 року по червень 2015 року (послуги, які були надані у грудні 2014 року на суму 4508042,82 грн),

- 928511,82 грн за період з березня 2015 року по червень 2015 року (послуги, які були надані у січні 2015 року на суму 3136864,25 грн),

- 516711,57 грн за період з квітня 2015 року по червень 2015 року (послуги, які були надані у лютому 2015 року на суму 3039479,80 грн).

Перевіривши розрахунок інфляційної складової боргу, який здійснено позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та обґрунтованим в частині суми 5243915,98 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у визначеній частині підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 4081064,74 грн пені, 269685,28 грн процентів річних та 5243915,98 грн інфляційних втрат. Крім того, у задоволенні позову щодо стягнення штрафу у розмірі 1175409,46 грн слід відмовити з визначених вище підстав.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 182700 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк про стягнення суми основного боргу у розмірі 15973354,20 грн, інфляційних втрат 5254727,88 грн, пені 4081168,30 грн, 7% штрафу 1175409,46 грн, 3% річних 269701,63 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» (83001, Донецька обл., м.Донецьк, Ворошиловський район, просп.Театральний, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Печерський район, Кловський Узвіз, буд.9/1, ) основний борг у розмірі 15973354,20 грн, інфляційні втрати 5243915,98 грн, пеню 4081064,74 грн, 3% річних 269685,28 грн, а також судовий збір в сумі 182700 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 14.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 21.12.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця