РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015Справа №910/21581/15

за позовом Державного підприємства "КИЇВПАССЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство інфраструктури України

про виселення, повернення орендованого майна та стягнення 284 468,80 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Москальова-Поліщук М.В. (дов.№1/06-14/840 від 25.05.2015)

від відповідача: Ніколаєв О.С. (дов.№б/н від 22.12.2014), Груєнко С.О. (дов.№б/н від 22.12.2014)

від третьої особи: Сєчко А.В. (дов.№3188/15/14-15 від 16.06.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "КИЇВПАССЕРВІС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ" про виселення, повернення орендованого майна та стягнення 284 468,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21581/15 та призначено її до розгляду на 10.09.2015 року.

До початку судового засідання 10.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи до матеріалів справи та від відповідача надійшов відзив на позов.

За наслідками розгляду справи 10.09.2015 суд у задоволення заяви відповідача залучив до участі у справі Міністерство інфраструктури України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, та відклав розгляд справи на 07.10.2015 року.

11.09.2015 від Посольства Турецької Республіки в Україні надійшов через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва лист із повідомленням про намір прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2015 року.

06.10.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача та відповідача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У задоволення клопотання позивача від 22.09.2015 фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За наслідками розгляду справи 07.10.2015 суд у задоволення клопотання сторін, продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголосив у судовому засіданні перерву до 29.10.2015 року.

12.10.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

23.10.2015 від відповідача через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшли додаткові документи та пояснення по справі.

У судовому засіданні 29.10.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог та просив задовольнити позов.

Представники відповідача наголосили на наданих до початку судового засідання додаткових документах та висловили на заявлені позовні вимоги заперечення, посилаючись на викладені у відзиві та письмових поясненнях обставини.

Представник третьої особи надав усні пояснення щодо предмету позову та підтримав правову позицію позивача.

На запитання суду щодо наявності додаткових обставин, що мають значення для справи учасники процесу повідомили, що ними подані всі докази, які мають значення для вирішення справи по суті, судом досліджені всі обставини справи і на підставі зібраних доказів можливо прийняти рішення у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2009 між Державним підприємством «Київпасервіс» (надалі - орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» (далі - орендар), укладено Договір оренди № 60/09 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. Договору, (у редакції Додаткової угоди № З від 05.11.2012 до Договору), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення автовокзалу «Київ» (далі - майно), площею 51,17 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Науки 1/2, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.07.2012 становить 1015960,00 грн.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Договору оренди та акта приймання-передавання Майна.

Так, на виконання умов Договору, 15.05.2009 орендодавець передав орендарю обумовлене Договором майно, що підтверджується Актом приймання-передавання від 15.05.2009 року.

Пунктами 10.1., 10.4. Договору сторони погодили, що договір укладено строком на один рік, що діє з 15 травня 2009 до 15 травня 2010 включно. Договір оренди вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві, лише за наявності письмової згоди органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди в строк за місяць до закінчення його дії та укладання додаткового договору на продовження строку дії договору оренди, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Обов'язок надання орендодавцеві дозволу від органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди та проекту Договору на продовження строку дії договору оренди покладається на орендаря.

Таким органом, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 №265-р, є Міністерство інфраструктури України, яке організовує контроль за використанням орендованого державного майна.

Додатковими угодами до Договору оренди від 07 травня 2010 року, № 3 від 05 листопада 2012 року, № 4 від 15 травня 2013 року, № 6 від 12 травня 2014 року дію Договору оренди продовжено до 15 травня 2012 року, 15 травня 2013 року, 15 травня 2014 року, 14 травня 2015 року відповідно.

Пунктами 10.9., 10.10. Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору оренди Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю; майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач листами від 09.02.2015 № 15/15 - 15/159, від 08.04.2015 № 1/15 -15/609, від 15.04.2015 № 1/15 -15/653 та від 30.04.2015 №1/15 - 12/112м висловлював заперечення щодо пролонгації Договору оренди із відповідачем.

У межах вказаного позову ДП «Київпассервіс» просить виселити ТОВ «Гюнсел» з орендованих приміщень, зобов'язати передати дані приміщення позивачу та стягнути 284468,80 грн. неустойки, мотивуючи тим, що Договір оренди припинив свою дію та додаткова угода на пролонгацію сторонами не укладалась.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зауважує, що направляв позивачу Додаткову угоду №7 про продовження строку дії Договору №60/90 від 15.05.2009, проте дана угода позивачем так і не підписана. Окрім того, відповідач й після закінчення дії Договору здійснював оплату по виставленим позивачем рахункам за травень та червень 2015 за оренду приміщення та спожиті комунальні послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученням №7834 від 15.06.2015, №8134 від 07.07.2015, №8702 від 06.08.2015 та №9711 від 06.10.2015 року.

Також, відповідач наголошує на надання погодження Міністерством інфраструктури України, що виступає уповноваженим органом управління майном, щодо продовження терміну дії Договору №60/90 від 15.05.2009 року до 31.08.2015 року. Про зазначене рішення, оформлене Протоколом №11/15 від 21.05.2015 Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном Міністерства інфраструктури України, відповідача повідомлено листом №6132/16/10-15від 08.06.2015 року.

Пояснення третьої особи у справі ґрунтуються на тому, що відповідно до положень чинного законодавства, Міністерство інфраструктури України здійснює лише контролюючу функцію та не може втручатися у господарську діяльність позивача. Разом з тим, враховуючи лист позивача від 02.09.2015 про заперечення щодо пролонгації Договору оренди із відповідачем, Міністерство інфраструктури України не може надати згоду на пролонгацію.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами Договір №№60/90 від 15.05.2009 є договором оренди, за яким позивач виступає орендодавцем, а відповідач - орендарем.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

В ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що відносини щодо оренди майна, що перебуває комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною 2 ст. 291 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Згідно зі статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, і відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Положеннями Договору оренди №60/90 від 15.05.2009 передбачено обов'язкову наявність двох умов задля визнання його пролонгованим, а саме письмової згоди уповноваженого органу та укладеної між сторонами додаткової угоди на продовження дії договору.

Маючи намір продовжити строк дії Договору, відповідач направляв позивачу Додаткову угоду №7 до Договору №60/90 від 15.05.2009, яка залишилась позивачем не підписаною. Доказів визнання у судовому порядку даної Додаткової угоди укладеною відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, виходячи з умов Договору оренди №60/90 від 15.05.2009 із змінами, внесеними додатковими угодами до нього, та враховуючи відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди на продовження строку дії договору, Договір №60/90 від 15.05.2009 припинив свою дію 15.05.2015 року.

Щодо надання Міністерством інфраструктури України погодження на продовження строку дії Договору №60/90 від 15.05.2009, то суд зазначає, що дана згода не зумовлює пролонгацію договору, а тільки є рішенням контролюючого органу за використанням орендованого державного майна.

Ініціювати продовження строку дії договору має право сторона договору - орендодавець, при цьому, продовження дії договору є виключно правом орендодавця, а не його обов'язком.

Відтак, враховуючи подальшу відмову орендодавця від продовження дії Договору із орендарем (лист №1/06-19/267м від 02.09.2015), Міністерство інфраструктури України зазначає на відсутності підстав для надання згоди на продовження Договору №60/90 від 15.05.2009 року.

Як на підставу заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач посилається також на те, що у повному обсязі сплачував орендні платежі та розраховувався за спожиті комунальні послуги, відповідно до виставлених позивачем рахунках за травень та червень 2015 року, що є підтвердженням надання позивачем послуг за Договором оренди №60/90 від 15.05.2009 року.

Вищенаведене спростовується тим, що сплата орендних платежів у разі припинення (розірвання) Договору включно до дня повернення майна за актом приймання-передавання є обов'язком відповідача, закріпленим у п. 3.11 Договору оренди, та не встановлює факт пролонгації Договору.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься в Постанові від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180, відповідно до якої, враховуючи приписи ст.795 ЦК України, орендна плата підлягає стягненню за період фактичного користування орендованим приміщенням після розірвання договору оренди.

Згідно з пунктом 10.9. договору оренди у разі закінчення строку дії договору або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. Листом №1/15-15/856 від 08.06.2015 позивач зобов'язав відповідача в термін до 12.06.2015 звільнити орендовані приміщення та передати їх по акту приймання-передачі.

Згідно з ч.1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Норми ч. 3 ст. 133 Господарського кодексу України гарантують рівний захист майнових прав усіх суб'єктів господарювання.

Положеннями статті 136 Господарського кодексу України встановлено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що договір №60/90 від 15.05.2009 є таким, що припинив свої дію, то користування відповідачем нежилими приміщеннями за адресою: м.Київ, пр-кт Науки, 1/2 , які йому не належать, є протиправним.

Вказана позиція викладена у п. 5 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності" від 02.04.1994 № 02-5/225, у якому вказано, що незаконним є володіння чужим майном без законних підстав або коли такі підстави були, а потім відпали.

Таким чином, вимога позивача про виселення ТОВ «Гюнсел» з приміщення загальною площею 51,17 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Науки 1/2, є обґрунтованою, документально доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Приписами статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити кредиторові неустойку, встановлену договором або законом.

Відповідно до п. 10.11. Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 05.11.2012 до Договору), якщо орендар не виконає обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплату неустойки у розмірі 28% від вартості орендованого майна, згідно експертної оцінки за користування Майном за час прострочення.

За Розрахунком плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства «Київпассервіс», вартість об'єкта оренди за експертною оцінкою станом на 31.07.2012 становить 1 015 960,00 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 284468,80 грн. неустойки, за умови відсутності повернення майна відповідачем, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "КИЇВПАССЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства інфраструктури України про виселення, повернення орендованого майна та стягнення 284 468,80 грн. - задовольнити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ" (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3Б; ідентифікаційний код 25292096) із приміщення загальною площею 51,17 кв.м., розміщеного за адресою: м. Київ, пр-т Науки 1/2 виселити.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ" (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3Б; ідентифікаційний код 25292096) приміщення загальною площею 51,17 кв.м., розміщеного за адресою: м. Київ, пр-т Науки 1/2 повернути Державному підприємству "КИЇВПАССЕРВІС" (04071, місто Київ, вулиця Нижній Вал, 15А; ідентифікаційний код 33348385) шляхом підписання акту приймання-передачі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЮНСЕЛ" (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3Б; ідентифікаційний код 25292096) на користь Державного підприємства "КИЇВПАССЕРВІС" (04071, місто Київ, вулиця Нижній Вал, 15А; ідентифікаційний код 33348385) 284 468 (двісті вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень 80 копійок неустойки та 6907 (шість тисяч дев'ятсот сім) гривень 38 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 29.10.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 03.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова