ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.11.2015 Справа № 908/3053/15

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді Шилової О.М.,

суддів Сажневої М.В., Паляниці Ю.О.

при секретарі судового засідання Дацько І.С.

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація, Донецька область, м.Вугледар,

2) Комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради, Донецька область, м.Вугледар

про стягнення 194672,77грн. пені, 141729,33грн. 3% річних, 210285,38грн. 7% штрафу, 539722,13грн. інфляційних нарахувань

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача-1: не зявився,

від відповідача-2: не зявився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

24.11.2015р. з 14-50год. до 14-55год.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області від господарського суду Запорізької області за встановленою підсудністю надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація, Донецька область, м.Вугледар (далі відповідач-1) про стягнення 194672,77грн. пені, 141729,33грн. 3% річних, 210285,38грн. 7% штрафу, 539722,13грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.05.2015р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушене провадження у справі №908/3053/15 (суддя Соболєва С.М.).

У звязку з перебуванням судді Соболєвої С.М. на лікарняному відповідно до п.п.2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду 23.06.2015р. був призначений повторний автоматичний розподіл справи №908/3053/15, за результатами якого для розгляду зазначеної справи обрано суддю Шилову О.М.

Ухвалою від 24.06.2015р. суддею Шиловою О.М. справу №908/3053/15 прийнято до свого провадження.

Ухвалою від 16.07.2015р. за клопотанням відповідача-1 до участі у справі залучено другого відповідача Комунальне підприємство Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради, Донецька область, м.Вугледар (далі відповідач-2). Розгляд справи розпочато заново.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.09.2015р. визначений наступний склад колегії для розгляду справи №908/3053/15: ОСОБА_1 головуючий суддя, судді Паляниця Ю.О., Сажнева М.В.

Ухвалою від 11.09.2015р. колегією суддів справу №908/3053/15 прийнято до свого провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: Договір купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 від 26.10.2012р.; Договір про переведення боргу №2584/14 від 26.11.2014р.; акти приймання-передачі природного газу від 27.11.2012р., 30.11.2012р., 31.12.2012р. тощо.

До позову додає розрахунок сум пені, 3% річних, 7% штрафу та інфляційних нарахувань (т.1, а.с.10-11).

Протягом розгляду справи позивач надав:

- з супровідним листом від 22.09.2015р. копії банківських виписок (т.1, а.с.199-219);

- пояснення по суті справи б/н від 24.09.2015р. (т.1, а.с.223-237).

Протягом розгляду справи відповідач-1 надав:

- з супровідним листом від 03.06.2015р. документи на підтвердження свого правового статусу (т.1, а.с.40-43);

- відзив №359/553 від 28.05.2015р. з додатками, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити (т.1, а.с.44-81, 93-129);

- клопотання №572 від 17.06.2015р. (з додатками) про зменшення розміру штрафу, пені, річних та інфляційних на 90% (т.1, а.с.131-144);

- пояснення №588 від 03.07.2015р. по суті спору з додатками (т.1, а.с.147-156);

- з супровідним листом б/н від 16.07.205р. докази направлення позивачу примірника додаткової угоди №1 про внесення змін до договору про переведення боргу №2584/14 від 26.11.2014р. (т.1, а.с.159-161); в супровідному листі б/н від 16.07.205р. також виклав клопотання про залучення до участі у справі Комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради у якості другого відповідача;

- пояснення №693 від 08.09.2015р. по суті спору з додатковим обґрунтуванням поданого раніше клопотання про зменшення розміру штрафу, пені, річних та інфляційних на 90% з доданими документами на підтвердження викладеного у поясненнях (т.1, а.с.168-195);

- з супровідним листом вх.№0252/838 від 09.11.2015р. заяву №942 від 09.11.2015р. про розгляд справи без участі свого представника, в якій клопотання та доводи у справі підтримав у повному обсязі (т.1, а.с.244-245).

Відповідач-2 будь-яких пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання 22.09.2015р.,13.10.2015р., 10.11.2015р. та 24.11.2015 не явився, хоча про час і місце розгляду справи, а також про вимоги ухвал суду був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать штампи канцелярії господарського суду на ухвалах про відкладення розгляду справи (т.1, а.с.165 зворотній бік, а.с.167 зворотній бік, а.с.241 зворотній бік, а.с.250 зворотній бік) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2, а.с.2).

Враховуючи правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в п.3.9.2, п.3.12 Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції та приймаючи до уваги, що відповідач-2 не скористався правом надати відзив на позов та не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки свого повноважного представника в судові засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача-2 за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою суду від 10.11.2015р. за клопотанням позивача строк розгляду спору продовжувався на 15 днів в порядку ст.69 ГПК України (т.1, а.с.246, 249-250).

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34, 43 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець, позивач) та Комунальним підприємством Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради (Покупець, відповідач-2) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 (далі Договір, т.1, а.с.15-20).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає Покупцеві з 01.09.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 537900куб.м., у тому числі обсяг поставки у вересні 2012 року 0куб.м. (п.2.1.Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору).

Пункт 9.3. Договору не суперечить приписам ч.1 ст.259 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, відповідно до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.09.2012р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1. Договору).

Пункт 11.1. Договору відповідає приписам ч.3 ст.631 ЦК України, згідно з якою сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

26.11.2014р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Кредитор, позивач), Комунальним підприємством Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради (ОСОБА_2 боржник, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація (Новий боржник, відповідач-1) був укладений Договір про переведення боргу №2584/14 (далі Договір-2, т.1, а.с.13-14).

Відповідно до п.1.1. Договору-2 за згодою Кредитора ОСОБА_2 боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у ОСОБА_2 боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 від 26.10.2012р. (далі «Зобовязання»), а Новий боржник приймає на себе борг ОСОБА_2 боржника у цьому Зобовязанні та замінює ОСОБА_2 божника у Зобовязанні.

Сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання Договору-2 дорівнює 2459076,87грн. (п.2.1. Договору-2).

Згідно з п.3.1. Договору-2 до Нового боржника переходять обовязки ОСОБА_2 боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у п.2.1. ст.2 Договору-2, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням ОСОБА_2 боржником своїх зобовязань за Договором купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 від 26.10.2012р.

За пунктом 3.3. Договору-2 ОСОБА_2 боржник зобовязався протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором передати Новому боржнику всі документи, що стосуються предмету Договору-2.

Відповідно до п.4.1. Договору-2 Новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання Зобовязання у розмірах, передбачених Договором купівлі-продажу природного газу №14/6434/12 від 26.10.2012р.

Договір-2 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.6.1. Договору-2).

Договір-2 підписаний представниками трьох сторін та скріплений їхніми печатками.

За твердженням відповідача-1 ОСОБА_2 боржник всупереч умовам п.3.3. Договору-2 не передав йому первинні документи, що стосуються предмету Договору-2, і іншого відповідачем-2 не доведено.

Водночас вказане не впливає на чинність Договору-2, оскільки за приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки Договір-2 був укладений з дотриманням приписів ст.ст.513(ч.1), 520, 521 ЦК України, набрав чинності після підписання його сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін (п.6.1. Договору-2) і не був визнаний судом недійсним, відсутні також докази звернення будь-якої з його сторін з позовом про внесення до нього змін, суд під час розгляду даної справи виходить з умов Договору-2.

Дослідивши умови Договору-2 (п.3.1.), суд дійшов висновку, що належним відповідачем за даним позовом є Товариство з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація.

З посиланням на несвоєчасність оплати відповідачем-2 основної заборгованості за газ, поставлений за Договором у жовтні грудні 2012 року, позивач заявив до стягнення 194672,77грн. пені, 141729,33грн. 3% річних, 210285,38грн. 7% штрафу, 539722,13грн. інфляційних нарахувань.

З актів приймання-передачі природного газу від 27.11.2012р. (за жовтень), 30.11.2012р. (за листопад), 31.12.2012р. (за грудень) (т.1, а.с.21-23) вбачається, що відповідач-2 прийняв від позивача у жовтні грудні 2012 року природний газ на підставі Договору в обсязі 650847куб.м. на суму 3034076,87грн.

Акти підписані без зауважень та скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у жовтні грудні 2012 року виконав належним чином.

З наданих позивачем копій банківських виписок (т.1, а.с.200-219) вбачається, що Покупцем розрахунок за поставлений у жовтні грудні 2012 року природний газ здійснено з порушенням встановленого Договором строку оплати, чим порушено вимоги ст.ст.525, 526, 530 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні.

Водночас суд вважає неправомірним нарахування позивачем пені, річних та інфляційних починаючи з 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу з огляду на таке.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251 ЦК України). Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України). Отже, в п.6.1. Договору сторони узгодили термін, до якого Покупець має право сплачувати за поставлений газ, не вважаючись таким, що прострочив 14 число місяця, наступного за місяцем поставки газу. У разі неоплати газу у цей термін для Покупця мають настати наслідки згідно з умовами п.7.1, п.7.2. Договору та приписами ст.625 ЦК України, а саме: боржник вважається таким, що прострочив і починає перебіг строк, протягом якого підлягають нарахуванню пеня, річні тощо. За приписами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок тобто з наступного дня після визначеного терміну. Оскільки терміном, визначеним сторонами у Договорі, є 14 число місяця, наступного за місяцем поставки газу то перебіг строку нарахування пені, річних тощо має починатися з 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Крім того, суд зауважує, що акт приймання-передачі природного газу за жовтень 2012 року було підписано сторонами 27.11.2012р. (т.1, а.с.21) тобто після встановленого п.6.1. Договору терміну оплати за поставлений газ.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктами 3.3., 3.4. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. При цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що затримка у підписанні акту приймання-передачі газу за жовтень 2012 року зумовлена простроченням Покупця. Тож прострочення Продавцем виконання свого обовязку не пізніше 8 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, повернути Покупцеві примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, свідчить про те, що Продавець (позивач) відповідно до умов п.3.4. Договору та абз.1 ч.1 ст.613 ЦК України є таким, що прострочив (кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку).

За приписами ч.4 ст.612, ч.ч.2, 4 ст.613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобовязання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Новий боржник у зобовязанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст.522 ЦК України). Аналогічні положення містить п.3.4. Договору-2.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що початок періодів нарахування встановлений позивачем неправомірно і пеня та річні за прострочення відповідачем-2 виконання своїх обовязків за Договором підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача-1:

- за зобовязаннями жовтня за період 28.11.2012р. 16.01.2013р.,

- за зобовязаннями листопада за період 15.12.2012р. 26.11.2014р.,

- за зобовязаннями грудня за період 15.01.2013р. 26.11.2014р.

При цьому з огляду на ненадання позивачем на неодноразові вимоги суду належного доказу сплати 26.11.2014р. 467797,70грн. на погашення заборгованості за листопад 2012 року і 1991279,17грн. на погашення заборгованості за грудень 2012 року (а всього 2459076,87грн.) під час встановлення кінцевих дат періодів існування заборгованості за зобовязаннями листопада і грудня 2012 року суд виходить з відомостей про дату погашення заборгованості, вказаних позивачем у підписаному директором Департаменту реалізації газу ОСОБА_3 (за дов.№14-161 від 29.05.2014р. т.1, а.с.12) та скріпленому печаткою позивача розрахунку позовних вимог (т.1, а.с.10-11), оскільки іншого відповідачами не доведено.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем-2 взятих на себе за п.6.1, п.7.2 Договору зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 194672,77грн. пені та 210285,38грн. штрафу (7%) за несвоєчасне виконання зобовязань.

Для нарахування пені позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить приписам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (т.1, а.с.10-11), суд встановив, що порядок її нарахування відповідає умовам п.7.2, п.9.3. Договору і приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України, але суперечить умовам п.3.4, п.6.1. Договору та приписам ч.2 ст.251, ч.2 ст.252, ст.253, ч.4 ст.612, ч.ч.2, 4 ст.613 ЦК України, про що було зазначено вище.

Таким чином, на підставі приписів ст.ст.6, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216-218, ч.1 ст.230 ГК України стягненню на користь позивача підлягає пеня у розмірі 192414,19грн., нарахована на заборгованість:

- за жовтень 2012 року у сумі 2577,26грн. за період 28.11.2012р. 16.01.2013р.;

- за листопад 2012 року у сумі 44391,72грн. за період 15.12.2012р. 13.06.2013р.;

- за грудень 2012 року у сумі 145445,21грн. за період 15.01.2013р. 13.07.2013р.

З урахуванням викладеного вище стягненню на користь позивача підлягає сума штрафу (7%) у загальному розмірі 203635,38грн., нарахованого на прострочену понад тридцять днів заборгованість за поставлений у жовтні грудні 2012 року природний газ, розрахована наступним чином:

- 6657,60грн. штраф на заборгованість в сумі 95108,52грн. за поставлений у жовтні газ, що існувала станом на 28.12.2012р.,

- 57588,24грн. штраф на заборгованість в сумі 822689,18грн. за поставлений у листопаді газ, що існувала станом на 14.01.2013р.

- 139389,54грн. штраф на заборгованість в сумі 1991279,17грн. за поставлений у грудні газ, що існувала станом на 14.02.2013р.

Відповідачем-1 надане клопотання №572 від 17.06.2015р. про зменшення розміру штрафу, пені, річних та інфляційних на 90% (т.1, а.с.131-144), яке підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В обґрунтування клопотання відповідач-1 зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація є створеним членами трудового колективу відповідача-2 підприємством, основним видом економічної діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (т.1, а.с.42). Товариство не мало змоги своєчасно сплатити заборгованість за Договором, оскільки не було його стороною і лише 26.11.2014р. підписало Договір-2 (про переведення боргу). Сплата неустойки, річних та інфляційних за зобовязаннями первісного боржника (відповідача-2) є непомірним тягарем для підприємства, оскільки після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. воно не розпоряджається самостійно коштами, що надходять на його рахунки від усіх категорій споживачів (т.1, а.с.74-78, 184-194). Крім того, надходження коштів за послугу з постачання теплової енергії знизилось внаслідок проведення на території Донецької області АТО, що в свою чергу спричинило появу у містоутворюючих вугледобувних підприємств заборгованості з виплати заробітної плати, внаслідок чого населення не має змоги в повному обсязі оплачувати послуги Товариства. Дебіторська заборгованість споживачів за послугу з постачання теплової енергії перед відповідачем-1 станом на 01.06.2015р. (після подання позову) складала: населення 5286106,04грн., місцевий бюджет 1177574,36грн., державний бюджет 111189,44грн., інші споживачі 927788,29грн., заборгованість з компенсування пільг та субсидій 166464,17грн. (т.1, а.с.68, 69). Як наслідок, підприємство відповідача-1 знаходиться у важкому фінансовому становищі, а сплата штрафних санкцій може значним чином вплинути на можливість подальшого нормального функціонування підприємства.

Позивач у поясненнях б/н від 24.09.2015р. виклав заперечення проти задоволення поданого клопотання, які не підтверджені документально (т.1, а.с.223-237).

За приписом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи рішення, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Інфляційні та річні не є різновидами неустойки, тому не можуть бути зменшені судом на підставі зазначених нормативних приписів.

Оскільки пеня та штраф є різновидами неустойки, яка в свою чергу має подвійну правову природу одночасно є засобом забезпечення договірних зобовязань (стимулює їх виконання) і мірою відповідальності за неналежне виконання зобовязання (санкцією), то пеня і штраф мають компенсаційний характер та їх розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

Суд вважає, що в даному випадку розмір заявлених до стягнення сум пені (194672,77грн.) та штрафу (210285,38грн.) не відповідає наслідкам порушення відповідачем-1 зобовязань та є неспіврозмірно великим порівняно з розміром суми основного боргу, який за наведеною у розрахунку позовних вимог інформацією було остаточно погашено ще у листопаді 2014 року.

Через ігнорування неодноразових вимог суду позивачем та відповідачем-2 у матеріалах справи відсутні відомості про те, чи було 26.11.2014р. (в день укладення Договору-2) останній платіж за Договором в сумі 2459076,87грн. здійснено за рахунок власних коштів відповідача-2 або за рахунок компенсації державою різниці в тарифах на теплову енергію. Про відсутність відповідної інформації у відповідача-1 свідчать підписані позивачем та відповідачем-1 Акти звіряння розрахунків станом на 31.12.2014р. (т.1, а.с.66) та станом на 31.05.2015р. (т.1, а.с.182), відповідно до яких відповідач-1 продовжує помилково обліковувати заборгованість за Договором-2 в сумі 2459076,87грн. в своєму бухгалтерському обліку. З цього приводу суд зазначає, що неповідомлення відповідача-1 про повну сплату боргу за Договором, який (борг) одночасно був предметом Договору-2, та неодноразове включення позивачем суми боргу (2459076,87грн.) після його оплати до актів звіряння свідчить про недобросовісне ведення позивачем підприємницької діяльності, а також про недотримання позивачем і відповідачем-2 вимог розумності та справедливості у відносинах з відповідачем-1 (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Суд бере викладене до уваги та враховуючи: мету діяльності відповідача-1; повну оплату основного боргу у листопаді 2014 року; надмірно високий розмір штрафних санкцій; ненадання позивачем будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти задоволення клопотання (зокрема, доказів настання для нього негативних наслідків, спричинених саме невиконанням відповідачами своїх зобовязань за Договором) в той час як несення відповідачем-1 збитків підтверджується балансами на 31.12.2014р. і на 30.06.2015р. та Звітами про фінансові результати за 2014 рік і за І півріччя 2015 року (т.1, а.с.70-71, 174), а також те, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційні, що частково компенсує можливі збитки, суд вважає за можливе, врахувавши інтереси обох сторін, скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 38482,84грн. та штраф в розмірі 40727,08грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаної норми позивач просить стягнути з відповідача 539722,13грн. інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 141729,33грн.

Судом перевірено розрахунок 3% річних (т.1, а.с.10-11) та встановлено, що він не відповідає умовам п.3.4, п.6.1. Договору та суперечить приписам ч.2 ст.251, ч.2 ст.252, ст.253, ч.4 ст.612, ч.ч.2, 4 ст.613 ЦК України з підстав, вже наведених у даному рішенні.

З огляду на викладене 3% річних мають бути нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2012 року у сумі 516,18грн. за період 28.11.2012р. 16.01.2013р.;

- за листопад 2012 року у сумі 29308,23грн. за період 15.12.2012р. 26.11.2014р.;

- за грудень 2012 року у сумі 111457,08грн. за період 15.01.2013р. 26.11.2014р.,

що разом складає 141281,49грн.

В матеріалах справи містяться надане відповідачем-1 платіжне доручення №64 від 12.06.2015р. на суму 5000грн. з призначенням платежу «Оплата боргу згідно договору №2584/14 від 26.11.2014р. «Про переведення боргу», в т.ч. ПДВ 20% 833,33грн.», отримувач НАК «Нафтогаз України» (т.1, а.с.138) та надана позивачем банківська виписка за 12.06.2015р., що містить аналогічну інформацію (т.1, а.с.218).

З наведеного вбачається, що в перебігу розгляду справи відповідач частково сплатив заборгованість за Договором-2.

Оскільки у даному рішенні судом встановлено, що основний борг в сумі 2459076,87грн., переведений на відповідача-1 за п.2.1. Договору-2, був повністю погашений в день укладення Договору-2, а за п.3.1. Договору-2 до відповідача-1 перейшов обовязок ОСОБА_2 боржника (відповідача-2) щодо сплати не лише суми боргу, а й штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням ОСОБА_2 боржником своїх зобовязань за Договором, то станом на 12.06.2015р. у відповідача-1 за Договором-2 існував лише борг зі сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків річних, який є предметом розгляду у даній справі.

Договором-2 черговість погашення вимог Кредитора (позивача) не встановлена.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З урахуванням приписів ст.534 ЦК України, умов Договору-2 та призначення платежу платіжного доручення №64 від 12.06.2015р., суд приходить до висновків, що:

1) 5000грн., сплачені платіжним дорученням №64 від 12.06.2015р., підлягають зарахуванню як оплата відповідачем-1 3% річних, нарахованих позивачем на підставі Договору-2 за несвоєчасну оплату поставленого за Договором природного газу;

2) провадження у справі в частині стягнення 3% річних в сумі 5000грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (у звязку з відсутністю предмета спору);

3) стягненню з відповідача-1 підлягають 3% річних в сумі 136281,49грн.

Судом перевірено розрахунок інфляційних нарахувань (т.1, а.с.10-11) та встановлено, що він суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості з огляду на таке.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю тобто за місяці, в яких заборгованість виникала та погашалась, в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція (абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.).

Таким чином, інфляційні на заборгованість за жовтень 2012 року підлягають нарахуванню за період грудень 2012 року; на заборгованість за листопад 2012 року підлягають нарахуванню за період січень 2013 року жовтень 2014 року; на заборгованість за грудень 2012 року підлягають нарахуванню за період лютий 2013 року жовтень 2014 року.

Водночас за повідомленням Державної служби статистики України у лютому 2013 року мала місце дефляція.

За результатами здійсненого за наведеними правилами перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних судом встановлено, що стягненню на користь позивача підлягають інфляційні у загальній сумі 476793,41грн., нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2012 року у сумі 180,12грн. за період грудень 2012 року;

- за листопад 2012 року у сумі 91822,78грн. за період січень 2013 року жовтень 2014року;

- за грудень 2012 року у сумі 384790,51грн. за період лютий 2013року жовтень 2014року.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів абз.3 ч.1 ст.49 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.129 Конституції України; ст.ст.3, 6, 204, 251-253, 259, 513, 520-522, 525, 526, 530, 534, 549, 551, 612, 613, 625, 627, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст.193, 216-218, 230, 232, 233 Господарського кодексу України; Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.; керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 80 (п.1-1 ч.1), 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація, Донецька область, м.Вугледар, 2) Комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради, Донецька область, м.Вугледар про стягнення 194672,77грн. пені, 141729,33грн. 3% річних, 210285,38грн. 7% штрафу, 539722,13грн. інфляційних нарахувань задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення 3% річних в сумі 5000грн. припинити у звязку з відсутністю предмета спору.

Розмір стягуваної суми пені зменшити до 38482,84грн.

Розмір стягуваної суми штрафу зменшити до 40727,08грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація (85670, Донецька область, м.Вугледар, вул. 13 Десантників, 53; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 38482,84грн. пені, 40727,08грн. 7% штрафу, 136281,49грн. 3% річних, 476793,41грн. інфляційних нарахувань, 20283,26грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація, Донецька область, м.Вугледар відмовити.

В задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради, Донецька область, м.Вугледар відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.11.2015р. оголошено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2015р.

Головуючий суддя О.М. Шилова

Суддя М.В. Сажнева

Суддя Ю.О.Паляниця

надруковано 4 примірники:

1 до справи, 3 сторонам