ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа № 911/3023/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О. Д.

за участю представників учасників процесу:

від прокурора: Шиленко М. В. (посвідчення № 029582 від 13.10.2014 р.);

від позивача: не зявились;

від відповідача-1: не зявились;

від відповідача-2: ОСОБА_1 (довіреність № 00140/0714-14 від 25.12.2014 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника Прокурора міста Ірпеня Київської області, м. Буча

в інтересах держави в особі Бучанської міської ради, м. Буча

до:

1) Комунального підприємства „Бучабудзамовник Бучанської міської ради, м. Буча;

2) Публічного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Київміськбуд, м. Київ;

про визнання недійсною додаткової угоди до договору

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Бучанської міської ради звернувся в господарський суд Київської області із позовом до КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради, ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладених між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд.

Позовні вимоги обґрунтовані прокурором в інтересах позивача невідповідністю додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладених між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд, положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про планування і забудову територій, Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, інших нормативно-правових актів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.07.2015 р. порушено провадження у справі № 911/3023/15 за позовом Заступника Прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Бучанської міської ради до КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради, ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд про визнання недійсною додаткової угоди до договору і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 29.07.2015 р.

28.07.2015 р. до канцелярії суду від відповідача-2 надійшов відзив б/н б/д на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

29.07.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 02.09.2015 р.

02.09.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 16.09.2015 р.

14.09.2015 р. до канцелярії суду від позивача надійшов лист № 040812631 від 14.09.2015 р. із доданими до нього документами на виконання вимог суду, що долучені судом до матеріалів справи.

16.09.2015 р. у судовому засіданні представник відповідача-2 надав пояснення б/н від 16.09.2015 р., у якому він просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю.

16.09.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 30.09.2015 р.

30.09.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 08.10.2015 р.

05.10.2015 р. до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов лист № 113 від 29.09.2015 р., у якому він заперечує щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору.

08.10.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 28.10.2015 р.

28.10.2015 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від прокурора надійшли додаткові пояснення № 62-6267вих15 від 26.10.2015 р., що долучені судом до матеріалів справи.

28.10.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 12.11.2015 р.

05.11.2015 р. до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов лист № 123 від 28.10.2015 р., у якому він заперечує щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору.

12.11.2015 р. у судовому засіданні представник відповідача-2 заявив клопотання б/н б/д про застосування строку позовної давності, у якому він просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю у звязку із пропущенням позовної давності.

12.11.2015 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 25.11.2015 р.

20.11.2015 р. до канцелярії суду від прокурора надійшли додаткові пояснення № 62-6569вих15 від 17.11.2015 р., що долучені судом до матеріалів справи.

24.11.2015 р. до канцелярії суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення б/н б/д, що долучені судом до матеріалів справи.

25.11.2015 р. у судовому засіданні прокурор надав усні пояснення щодо позовних вимог, заявлених в інтересах позивача, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники інших учасників процесу у судове засідання не зявились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, документи, витребувані судом, надали.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

21.04.2006 р. між Виконавчим комітетом Бучанської селищної ради, відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір № 39, згідно з умовами п. 1.1. якого сторони домовились направляти свої сили на реалізацію Проекту, повязаного з будівництвом на земельній ділянці, визначеній у п. 1.2 цього договору (далі - Земельна ділянка), що надається Стороною 1 Стороні 3 на умовах договору оренди

Перша черга:

а) Перший пусковий комплекс - житловий будинок № 1; дитячий садок на 140 місць, інженерні мережі і споруди (в т. ч. підземний перехід), котельна;

б) Другий пусковий комплекс - житловий будинок № 2, 3, школа на 900 місць.

Друга черга:

а) житловий будинок № 4, наземний багатоповерховий паркінг на 480 а/м., дольова участь у будівництві поліклініки на 600 відвідувань за зміну відповідно до додаткової угоди, але не менше опосередкованої вартості будівництва обєктів медичних установ, рекомендованих Мінбудом (поліклініка на 150 відвідувань за зміну, лікарня на 90 ліжок).

Під обєктом інвестування Сторони розуміють квартири або не житлові приміщення різного функціонального призначення (в т.ч. вбудовано-прибудовані приміщення, машиномісця у паркінгу, тощо), які після завершення будівництва стають окремим майном.

Згідно з п. 1.2. договору відомості про земельну ділянку:

місце розташування:

- смт ОСОБА_2 у межах вул. Вишнева, вул. Нове шосе, ОСОБА_2 Хмельницького;

кадастровий номер:

розмір 9, 7 га;

цільове призначення:

- будівництво багатоповерхових житлових будинків житлового кварталу;

рішення про виділення земельної ділянки:

№ 330-11-24 від 30.01.2003 р.

документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою: рішення про виділення земельної ділянки № 330-11-24 від 30.01.2003 р.

Відповідно до п. 1.3. договору в рамках цього договору сторони замовниками будівництва обєкта, кожна із сторін в межах функцій та обовязків, визначених даним договором.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що цей договір є новою редакцією інвестиційно-підрядного договору від 28.05.2003 р. № 1/206.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що фінансування проектування та будівництва Обєкту здійснює Сторона 3 шляхом залучення коштів від юридичних та фізичних осіб.

Згідно з п. 3.6. договору Сторони домовились, що Сторона 3 зобовязана організувати і здійснити виконання своїх обовязків та реалізацію своїх прав і повноважень таким чином, щоб забезпечити:

- передачу Стороні 1 квартир у с. Буча, безкоштовно 5 % від загальної площі житла та 2 % службового житла від загальної площі всіх квартир в Обєкті.

Відповідно до підпункту 13) пункту 4.4. договору Сторона 3 зобовязується передати до комунальної власності територіальної громади: інженерні мережі, споруди, котельну, дитячий садок та школу.

Пунктом 8.1. договору визначено строк його дії, згідно якого цей Договір діє з моменту його підписання Сторонами до повного виконання ними своїх зобовязань, але не пізніше строку закінчення дії договору оренди земельної ділянки.

01.06.2006 р. між Виконавчим комітетом Бучанської селищної ради, відповідачем-1 та відповідачем-2 було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 39 від 21.04.2006 р.

15.06.2010 р. між Бучанською міською радою, відповідачем-1 та відповідачем-2 було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 39 від 21.04.2006 р.

Рішенням № 745 від 19.04.2012 р. „Про укладення додаткової угоди до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладеного між АТ ХК „Київміськбуд, КП „Бучабудзамовник та Бучанською міською радою Виконавчого комітету Бучанської міської ради, розглянувши звернення AT ХК „Київміськбуд щодо приведення у відповідність до вимог Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, договору № 39 від 21.04.2006 року, укладеного між AT ХК „Київміськбуд, КП „Бучабудзамовник та Бучанською міською радою, враховуючи ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, Прикінцеві положення вищезгаданого Закону щодо приведення у відповідність до вимог даного закону договори укладені до набрання чинності закону, враховуючи рішення Бучанської міської ради від 29.03.2012 року № 609-23-УІ „Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2, враховуючи вимоги Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності та беручи до уваги розрахунки здійсненні КП „Бучабудзамовник, керуючись Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні, вирішено привести у відповідність до вимог Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності договір № 39 від 21.04.2006 року, укладений між AT ХК „Київміськбуд, КП „Бучабудзамовник та Бучанською міською радою шляхом підписання додаткової угоди. (Додаток 1).

03.07.2012 р. між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, відповідачем-1 та відповідачем-2 відповідно до п. 6.3. рішення Бучанської міської ради № 609-23-6 від 29.03.2012 р. „Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2 було підписано додаткову угоду № 3 до договору № 39 від 21.04.2006 р., згідно з умовами п. 1. якої сторони дійшли згоди викласти п. 3.6. договору у наступній редакції: „У звязку з будівництвом житлових будинків № 3 та № 4 кварталу забудови в межах вул. Нове шосе, вул. Вишневої та бульвару Б. Хмельницького в м. Буча Київської області Сторона 3 передає Стороні 1 шість квартир загальною площею 493, 3 кв.м., на суму 2 663 820, 00 грн у житловому будинку № 14 по вул. Нове шосе в м. Буча Київської області та нежитлові приміщення № 4, 8, 9 загальною площею 388, 80 кв.м. на суму 2 099 520, 00 грн у житловому будинку № 4 по вул. Богдана Хмельницького в м. Буча Київської області.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р. виконання умов щодо будівництва школи на 900 місць; наземного багатоповерхового паркінгу на 480 а/м; дольвої участі у будівництві поліклініки на 600 відвідувань за зміну, але не менше опосередкованої вартості будівництва обєктів медичних установ, рекомендованих Мінрегіонбудом (поліклініка на 150 відвідувань за зміну, лікарня на 90 ліжок), зазначені в п. 1.1. договору, втрачають чинність з моменту підписання даної додаткової угоди.

Як було зазначено вище, прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах позивача, просить суд визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладену між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд, з тих підстав, що станом на момент її укладення спірна додаткова угода до договору не відповідала положенням чинного законодавства України, у тому числі, положенням Закону України „Про планування і забудову територій, Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, інших нормативно-правових актів.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із розвитком інфраструктури населеного пункту здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про регулювання містобудівної діяльності, Законом України „Про планування і забудову територій, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно з частинами 1-4 ст. 27-1 Закону України „Про планування і забудову територій (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити будівництво обєкта містобудування у населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття обєкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

До пайової участі (внеску) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів не залучаються замовники у разі здійснення будівництва:

обєктів будь-якого призначення на замовлення органів державної влади або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів;

будівель закладів освіти та культури, фізичної культури і спорту, медичного та оздоровчого призначення;

будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

обєктів комплексної забудови територій, що здійснюється на конкурсній основі;

обєктів, що споруджуються замість пошкоджених або зруйнованих внаслідок стихійного лиха чи техногенних аварій;

обєктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, що споруджуються за кошти інвесторів.

Відповідно до ч. 8 ст. 27-1 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема, житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі (внеску) замовника, встановленої цією статтею.

Частинами 13, 14 ст. 27-1 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Кошти, отримані як пайова участь (внесок) замовників обєктів містобудування, можуть використовуватися виключно на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Пунктом 6.3. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2, затвердженого рішенням Бучанської міської ради № 609-23-6 від 29.03.2012 р. „Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2 передбачено, що крім пайової участі, додатково може здійснюватися передача житлових або нежитлових приміщень за погодженням та домовленністю сторін.

Згідно з частинами 1-4 ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1) обєктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5) обєктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6) обєктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці обєктів соціальної інфраструктури;

7) обєктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8) обєктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9) обєктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, звязку та дорожнього господарства (крім обєктів дорожнього сервісу);

10) обєктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 цього ж закону (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною пятою статті 30 цього Закону.

Частиною 10 ст. 40 цього ж закону (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Частиною 5 ст. 30 цього ж закону (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або обєктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

У разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або обєктів інженерної інфраструктури перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно з ч. 7. Прикінцевих положень цього ж закону якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом.

Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV „Про оренду землі (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом у процесі розгляду справи, предметом спірної додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладеної між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд, є передача на виконання пункту 6.3. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2, затвердженого рішенням Бучанської міської ради № 609-23-6 від 29.03.2012 р. „Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2 (в якості сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста ОСОБА_2) відповідачем-2 - ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд на користь Виконавчого комітету Бучанської міської ради шести квартир загальною площею 493, 3 кв.м., на суму 2 663 820, 00 грн у житловому будинку № 14 по вул. Нове шосе в м. Буча Київської області та нежитлових приміщень № 4, 8, 9 загальною площею 388, 80 кв.м. на суму 2 099 520, 00 грн у житловому будинку № 4 по вул. Богдана Хмельницького в м. Буча Київської області, у звязку із чим, виконання умов щодо будівництва школи на 900 місць; наземного багатоповерхового паркінгу на 480 а/м; дольвої участі у будівництві поліклініки на 600 відвідувань за зміну, але не менше опосередкованої вартості будівництва обєктів медичних установ, рекомендованих Мінрегіонбудом (поліклініка на 150 відвідувань за зміну, лікарня на 90 ліжок), зазначені в п. 1.1. договору, втратили чинність з моменту підписання даної додаткової угоди, що не відповідає та суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про планування і забудову територій, Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, інших нормативно-правових актів в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, так як вищевказаними положеннями ст. 27-1 Закону України „Про планування і забудову територій, ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, була встановлена заборона органам місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною пятою статті 30 цього Закону.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, спірна додаткова угода № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладена між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд, суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про планування і забудову територій, Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, інших нормативно-правових актів в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, так як вищевказаними положеннями ст. 27-1 Закону України „Про планування і забудову територій, ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, була встановлена заборона органам місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною пятою статті 30 цього Закону, а тому позовна вимога прокурора в інтересах позивача до відповідачів про визнання її недійсною, є законною і обґрунтованою.

Як було зазначено вище, відповідач-2 у своєму відзиві б/н б/д на позовну заяву та клопотанні б/н б/д про застосування строку позовної давності просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю у звязку із пропущенням позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача-2 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів передбачено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Якщо порушення права мало місце до призначення ліквідаційної комісії, а позов подається у процесі ліквідації юридичної особи, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушене право чи про особу, що його порушила, стало відомо чи мало стати відомо правовласникові, а не ліквідаційній комісії.

У звязку з наведеним господарськими судами не можуть братися до уваги також доводи новопризначеного (новообраного) керівника підприємства, установи, організації про те, що він дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (обрання), оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач - Бучанська міська рада довідалась про обставини укладення між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд спірної додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р. в момент її підписання і укладення, так як сама спірна додаткова угода до договору укладалась від імені її виконавчого органу - Виконавчого комітету Бучанської міської ради і підписувалась Першим заступником Міського голови ОСОБА_3 на виконання рішення № 745 від 19.04.2012 р. „Про укладення додаткової угоди до договору № 39 від 21.04.2006 р., укладеного між АТ ХК „Київміськбуд, КП „Бучабудзамовник та Бучанською міською радою Виконавчого комітету Бучанської міської ради, що в свою чергу підписувалось Міським головою ОСОБА_4, який головує на засіданнях Бучанської міської ради і представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства, і додатком № 1 до якого була спірна додаткова угода № 3 від 03.07.2012 р. Крім того, підпис Першого заступника Міського голови ОСОБА_3 на спірній додатковій угоді № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р. був скріплений печаткою Бучанської міської ради.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи прокурором та позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували інший момент та факт обізнаності позивачем про укладену спірну додаткову угоду № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р.

Заперечення прокурора щодо того, що позовна давність у спірних відносинах для прокурора почала свій перебіг з моменту, коли саме прокурор довідався про порушення прав та інтересів позивача у спірних відносинах, а саме про обставини укладення між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП „Бучабудзамовник Бучанської міської ради та ПАТ „Холдингова компанія „Київміськбуд спірної додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р. у звязку із проведенням у 2014 р. відповідної перевірки за зверненням ОСОБА_5 до Прокуратури міста Ірпіня є необґрунтованими, оскільки в даному випадку перебіг позовної давності за даним позовом прокурора в інтересах позивача починається не від моменту проведення прокурором перевірки обставин укладення спірної додаткової угоди до договору, а з моменту коли сам позивач довідався про спірну додаткову угоду до договору і відповідно міг довідатись про можливі порушення при її укладенні.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що позовна давність для позивача для звернення в суд до відповідачів із вимогою про захист свого права на оспорювання додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 р. до договору № 39 від 21.04.2006 р. почала свій перебіг з моменту коли він довідався про спірну додаткову угоду до договору і відповідно міг довідатись про можливі порушення при її укладенні з 03.07.2012 р. і остаточно спливла через три роки з 04.07.2015 р.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор в інтересах позивача звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою № 75-1387-15 від 24.06.2015 р. до відповідачів про визнання недійсною додаткової угоди до договору лише 14.07.2015 p., тобто із спливом строків позовної давності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи прокурором та позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо їх позовних вимог до відповідачів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві прокурора, поданій в інтересах позивача, знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства України, однак суд не вбачає підстав для задоволення позову у звязку із спливом строків позовної давності.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Стягнути з Бучанської міської ради (ідентифікаційний код 04360586) в доход Державного бюджету України судові витрати 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

11 січня 2016 р.