ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015р. Справа№ 914/3791/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ», смт.Шкло Яворівського району Львівської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «Глобал Плюс», м.Київ

до відповідача 2: Приватного підприємства «Фірма « ГАЛИЧ-КАБЕЛЬ», м.Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», с.КоростівСколівського району Львівської області

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», м.Київ

про визнання недійсним договору.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Децик С.Я.

За участю представників:

від позивача: не з»явився.;

від ОСОБА_1 представник (довіреність від 20.11.2015р. );

від відповідача-2: ОСОБА_2- представник (довіреність №1/2015 від 02.09.2015р. );

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не зявився

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представникам відповідачів. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: Позов заявлено Приватним акціонерним товариством «Виробничо-науковою компанією «Розточчя СТ», смт.Шкло Яворівського району Львівської області, до відповідача-1, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «Глобал Плюс», м.Київ, до відповідача-2, Приватного підприємства «ФІРМА «ГАЛИЧ-КАБЕЛЬ», м.Львів, про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 06.11.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі і прийнято позовну заяву до розгляду; залучено до участі у справі в статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», с.Коростів Сколівського району Львівської області та Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», м.Київ; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2015р.

Ухвала від 06.11.2015 року про порушення провадження у справі отримана: позивачем - 24.11.2015 року, відповідачем 1 -16.11.2015року, відповідачем 2 18.11.2015 року, третіми особами - 12.11.2015р. (ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач») та 13.11.2015р. (ПАТ «Укрсоцбанк»), що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованої поштової кореспонденції, відповідно за номерами: 79 0, 79 2, 79 0, 79 2 , 79 4.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 30.11.2015 року, розгляд справи відкладався на 17.12.2015 року. Даною ухвалою повторно зобов»язано, зокрема позивача та третіх осіб, виконати вимоги суду згідно ухвали від 06.11.2015 року, явка повноважних представників в судове засідання визнавалась судом обов»язковою.

Ухвала від 30.11.2015 року отримана позивачем 11.12.2015 року, третіми особами 05.12.2015р. (ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач») та 07.12.2015р. (ПАТ «Укрсоцбанк»), що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованої поштової кореспонденції, відповідно за номерами: 79 1, 79 0, 79 8.

17.12.2015 року до суду поступило та зареєстровано за вх.№54899/15 клопотання позивача від 17.12.2015 року, яке підписано ОСОБА_3 (довіреність на представництво інтересів позивача ОСОБА_3 до клопотання не долучена), про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи та виготовити фотокопії з документів. Крім того, 17.12.2015р. за вх.№54898/15 в суді зареєстровано поступлення від позивача клопотання (за підписом ОСОБА_3М.) про відкладення розгляду справи. Проте, до зазначеного клопотання не долучено документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 на здійснення представництва інтересів Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» (позивача у даній справі). За таких обставин, суд не взяв до уваги зазначене клопотання та не вбачав за можливе відкласти розгляд справи з мотивів, наведених у зазначеному клопотанні; суд дійшов висновків, що позивач в судове засідання 17.12.2015 року явки повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, вимог ухвал суду не виконав.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 17.12.2015 року розгляд справи відкладався на 24.12.2015 року.

Станом на 24.12.2015 року позивач не забезпечив явку до суду повноважного представника для ознайомлення з матеріалами справи і виготовлення фотокопій із документів у справі, згідно поданого 17.12.2015 року клопотання (вх.№54899/15).

24.12.2015 року в документообігу господарського суду Львівської області зареєстровано поступлення заяви від 24.12.2015 року про залишення позову без розгляду та повернення позовної заяви позивачу, у зв»язку з неможливістю надати витребувані судом докази та з метою доопрацювання правової позиції. Заява підписана ОСОБА_3, повноваження якого підтверджуються довіреністю від 27 жовтня 2015 року, долученою до заяви.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 24.12.2015р.не забезпечив.

В судовому засіданні , яке відбулось за участю представників відповідачів, розглянуто заяву Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» від 24 .12.2015 року (вх.№56129/15) про залишення позову без розгляду та повернення позовної заяви позивачу для доопрацювання.

Суд, розглянувши заяву, зважаючи на наявні у справі документи, оглянуті судом оригінали документів (у т.ч. і оспорюваного договору та додатків до нього), заслухавши позицію представників відповідачів по суті заяви (вважають, що заява не підлягає до задоволення, просять спір розглянути по суті), керуючись нормами ГПК України, не вбачає підстав для задоволення заяви. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: 1)позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;2) у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес; 3) у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна заява, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми;4)не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; 5) порушено правила об»єднання вимог або об»єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з»ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору;6) не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів;9)до винесення ухвали про порушення провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору.

Суддя повертає позовну заяву не пізніше трьох днів з дня її надходження, про що виносить ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Зі змісту ст.63 ГПК України вбачається, що перелік підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду є вичерпним і не передбачає можливості повернення позовної заяви для доопрацювання. У Заяві, яка розглядається, відсутня вказівка про врегулювання спору, про що йдеться у п.9 ч.1 ст.63 ГПК України.

Зважаючи наведене та те, що провадження у даній справі порушено 06.11.2015 року, станом на 24.12.2015 року законні підстави для повернення позивачу для доопрацювання позовної заяви №777-27 від 02.11.2015р.,яка поступила до господарського суду 03.11.2015р. та зареєстрована за вх.№3909, відсутні.

Судом оглянуто надані відповідачами оригінали документів, у тому числі й оригінали договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року, укладеного 26 серпня 2015 року між відповідачами 1 і 2 та додатків №1 і №2 до цього договору, в Єдиному державному реєстрі судових рішень суд ознайомився із процесуальними документами по справі №5015/118/11, відтак залишати позов без розгляду з мотивів неподання позивачем витребовуваних судом доказів суд не вбачає за доцільне.

Крім того, залишення позову без розгляду (ст.81 ГПК України) належить до компетенції суду (не сторони у справі).

З матеріалів, наявних у справі вбачається, що позивач був повідомлений про час і місце розгляду справи та про вимоги суду до нього в ухвалі про порушення провадження у справі (в ухвалах про відкладення розгляду справи суд лише повторно зобов»язував позивача виконати вимоги ухвали від 06.11.2015р. про порушення провадження у справі). Те, що позивачу було відомо про дату , час та місце проведення судових засідань підтверджується не лише повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень суду позивачем, а й самим позивачем, який подав в день розгляду справи (24.12.2015р.) заяву про залишення позову без розгляду та повернення позовної заяви на доопрацювання.

У абз.1 п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 зазначено, що у випадку нез»явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За даними, які містить Єдиний державний реєстр судових рішень, станом на даний час не виявлено, що у провадженні інших судів, зокрема, господарського суду м.Києва, є справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та що є судові рішення. Доказів зворотнього сторонами до справи не подано.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників відповідачів, суд встановив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, у позовній заяві позивач посилається на наступне.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 28/45 від 17.05.2010 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу № 28/45 до розгляду та присвоєно справі № 5015/118/11. Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 5015/118/11 від 20.07.2011 року затверджено реєстр кредиторів боржника.

В судовому засіданні по справі № 5015/118/11 від 16.09.2015 року представник ПП «Фірма «Галич-Кабель» (Відповідач 2) подав заяву про зміну у порядку процесуального наслідування конкурсного забезпеченого кредитора ПАТ «Укрсоцбанк», та в якості підстави для здійснення заміни кредитора надав копії договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс від 26.08.2015р. та договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», що укладений між ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс та ПП Фірма Галич-Кабель від 26.08.2015р.

Позивач вважає договір від 26.08.2015 року про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., що укладений між ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс та ПП Фірма Галич-Кабель , таким що порушує його права як кредитора по справі № 5015/118/11 про банкрутство ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» та підлягає визнанню судом недійсним з підстав його невідповідності Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема тим, що у договорі недостовірно встановлена сума вимог що передається, недостовірно зазначено дані щодо забезпечення виконання зобов»язань за договором; у договорі сторони неправомірно погодили недійсний порядок погашення грошових вимог; договір укладено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою.

Відповідач 1 та Відповідач 2 проти заявленого позову заперечили з підстав наведених у відзовах по справі, наданих суду поясненнях та просять суд в задоволені позовних вимог відмовити позивачу повністю.

Третя особа -1 та третя особа 2 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 06.11.2015р. року та ухвал про відкладення розгляду справи не виконали,пояснень на позовну заяву не подали, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча і були належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлені про місце, дату і час розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представників відповідача-1 та відповідача -2 суд встановив.

23.08.2007р., між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 відповідно до якого у ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» виникли зобов»язання перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 28/45 від 17.05.2010 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу № 28/45 до розгляду та присвоєно справі № 5015/118/11.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 5015/118/11 від 20.06.2011 року затверджено реєстр кредиторів боржника, кредиторами по справі визнано Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» (Позивача) та Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (третя особа-2).

Постановою Господарського суду у справі № 5015/118/11 від 15.07.2011р. ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

26.08.2015р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс укладено договір про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р. та передано документи на підтвердження відступлення прав вимог до Боржника.

26.08.2015р.між ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс та ПП Фірма Галич-Кабель укладено договір про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р. та передано документи якими підтверджувалось відступлених прав вимог до Боржника.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 5015/118/11 від 16.10.2015 року, суд, розглянувши заяву ПП «Фірма «Галич-Кабель» про заміну кредитора у справі, визнав таку заяву підставною та залучив до участі у розгляді справи правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» (первісний кредитор) - ПП «Фірма «Галич-Кабель» (новий кредитор). Ухвала набрала законної сили.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

У відповідності до вимог ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення статті 203 Цивільного кодексу України визначають самостійні окремі підстави недійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до вимог ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою стороною внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Пунктом 1.1 Договору від 26 серпня 2015 року про відступлення прав вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року, укладеного між ТзОВ Факторингова компанія «Глобал Плюс» (Первісний кредитор») та Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» (Новий кредитор) визначено, що Первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного кредитора за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін (надалі за текстом Договір кредиту або Кредитний договір), який укладений між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК», яке є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код за , місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Ковпака, буд.29 (надалі за текстом «Банк») та юридичною особою за законодавством України Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» ідентифікаційний код 31148163, місцезнаходження: Львівська обл., Сколівський р-н, с.Коростів, вул.Гірська,3 надалі за тексом «Боржник», право вимоги за яким перейшло до Первісного кредитора на підставі Договору про відступлення прав вимог за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007р., укладеного між Банком та Первісним кредитором 26 серпня 2015 року.

Відповідно до п.1.2 Договору від 26 серпня 2015 року про відступлення прав вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року моментом переходу прав вимоги Первісного кредитора за Кредитним договором до Нового кредитора вважається момент надходження загальної суми вартості відступлених прав, передбаченої п.2.1 цього Договору, на рахунок Первісного кредитора відповідно до п.2.2 цього Договору. До Нового кредитора переходять права вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі зазначених у п.1.1 цього Договору Кредитного договору.

Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору, Первісний кредитор та Новий кредитор домовились, що загальна вартість відступлених прав вимог за Кредитним договором складає 3 505 000,00 (три мільйони п»ятсот п»ять тисяч) гривень 00 копійок та повинна бути сплачена Новим кредитором відповідно до п.2.2 цього Договору за зазначеними у п.2.1 реквізитами.

Платіжним дорученням №1 від 26 серпня 2015 року Новий кредитор перерахував Первісному кредитору 3 505 000,00 грн.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст..514 ЦК України).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невідповідність суми заборгованості, зазначеної у п.1.2 Договору про відступлення прав вимоги, а саме 6 999 002,99 грн. сумі , що зазначена в п.1.3 цього ж договору 6 959 746, 59 грн. Проте, дані суми не можуть бути однаковими, оскільки пункти договору, на які посилається позивач різні за змістом. Адже, сума зазначена в п.1.2 визначає загальну суму заборгованості Боржника (ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач») перед Первісним кредитором (Банком) за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги. Договір не відновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року був діючим на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги, а отже Банком на основну суму заборгованості нараховувались відсотки та штрафні санкції, що саме і відображено в п.1.2. Дана сума підтверджується довідкою про розмір заборгованості ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» станом на 26 серпня 2015 року, наданою ПАТ «Укрсоцбанк» (копія в матеріалах справи). Розмір заборгованості, що вказаний у п.1.3 договору визначає розмір заборгованості, затверджений судом у процедурі банкрутства боржника, що підтверджується наявними в матеріалах справи процесуальними документами суду у справі №5015/118/11. Отже, твердження позивача про те, що зміст цих пунктів містить розбіжності є необґрунтованим. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Позивач у своїй позовній заяві не наводить обгрунтування незаконності нарахування додаткової заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., а сам по собі факт наявності такої заборгованості у ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», яка не включена в реєстр кредиторських вимог, не є підставою для визнання Договору від 26 серпня 2015 року про відступлення прав вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року недійсним.

Що ж до встановлення порядку виконання зобовязань Боржника, то в договорі про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р. зазначено правову структуру заборгованості (тіло кредиту, нараховані проценти, пені, тощо) та без порушень чинного на момент укладення договору законодавства та за погодженням сторін зазначено, що порядок виконання зобов»язань Боржника, зокрема, черговість повернення суми кредиту, порядок нарахування процентів, комісії та підстави для нарахування неустойки, визначаються Кредитним договором, і не встановлюється, як стверджує позивач, черговість задоволення кредиторських вимог, оскільки дане питання врегульоване процесуальними рішеннями у справі № 5015/118/11 про банкрутство ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач».

Положеннями п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9„Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Як видно з матеріалів справи (копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки) на момент вчинення правочину (26.08.2015р.) в Державному реєстрі існували записи щодо забезпечення виконання зобов»язання передбачені іпотечними договорами від 27.08.2007 року, що і відображено в договорі про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., що укладений між ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс та ПП Фірма Галич-Кабель від 26.08.2015р.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Розглянувши та проаналізувавши зміст договору у його сукупності, господарський суд вбачає в оспорюваному договорі наявність всіх істотних умов, які необхідні для його укладення.

Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов»язками, що виникли в учасників цього правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов»язків.

Неправомірними вважаються такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються законом недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або ті правочини, недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини).

Як вже зазначено вище, Договір про відступлення прав вимог за договором не відновлювальної кредитної лінії №600/21-93 (правочин, що оспорюється) був укладений 26 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Плюс» (відповідач 1) та Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» (відповідач 2). Відповідно до умов даного договору, ПП «Фірма «Галич-Кабель» набуло права вимоги Первісного Кредитора за Договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач».

При укладенні даного договору сторони керувались статтями 512-519 ЦК України, згідно із вимогами яких, кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов»язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов»язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Як встановлено судом, дана вимога сторонами дотримана. Договір про відступлення прав вимоги укладено в письмовій формі, аналогічно до Договору не відновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року, підписано та скріплено печатками сторін.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов»язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як встановлено, на виконання даної вимоги, згідно з актом приймання-передачі документів від 26.08.2015 року за Договором про відступлення прав вимог Первісний кредитор (відповідач 1) передав Новому кредитору (відповідач 2) Договір не відновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 року разом із додатковими угодами до нього, а також Договір про відступлення прав, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс» набуло права вимоги до Боржника.

Крім цього, Первісний кредитор (відповідач 2) поінформував Нового кредитора (відповідач 1) про те, що :

-стосовно боржника (ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» порушено справу про банкрутство (ухвала господарського суду Львівської області по справі №28/45 від 17.05.2010 року);

-12.01.2011 року господарським судом Львівської області справу прийнято до розгляду та присвоєно їй №5016/118/11;

-20.06.2011 року ухвалою господарського суду Львівської області затверджено реєстр кредиторів;

-15.07.2011 року постановою господарського суду Львівської області ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом.

Таким чином вимог, встановлених законом до даного виду правочинів, сторонами дотримано в повному обсязі.

У позовній заяві позивач посилається на те, що є засновником ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» та конкурсним кредитором в ліквідаційній процедурі, однак позивач не пояснює та не обгрунтовує у встановленому порядку яким чином укладення оспорюваного правочину порушило його права як конкурсного кредитора чи засновника.

Позивач не є стороною оспорюваного правочину. Крім цього, ухвалою господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року у справі №5015/118/11 погоджено умови та затверджено правонаступництво ПАТ «Укрсоцбанк» (первісний кредитор) ПП «Фірма «Галич Кабель» (новий кредитор).

Слід зазначити і те, що ПАТ «Укрсоцбанк» (третя особі на стороні відповідачів у даній справі), відноситься до забезпечених кредиторів, його вимоги забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника. Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов»язаннями, які воно забезпечує (ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). У відповідності до ч.9 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Щодо посилання позивача на недостовірність даних зазначених у п.1.5.2 оспорюваного правочину та доводів про те, що в пункті «1.5.2.Первісний кредитор підтверджує, що в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між Первісним кредитором та Боржником було укладено Іпотечний договір від 27 серпня 2007 року…», то такі твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки у зазначеному пункті договору вказано, що « 1.5.2. Первісний кредитор підтверджує, що в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між Банком та Боржником було укладено Іпотечний договір від 27 серпня 2007 року…», а не між Первісним кредитором (ТОВ «Факторингова компанія «Глобал плюс») і Боржником. Реквізити Банку зазначені у п.1.1 Договору про відступлення прав. Сторони підтверджують, що інформація, що зазначена у п.1.5 Договору про відступлення є достатньою для розуміння ними своїх прав та обов»язків за договором. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Слід зазначити і те, що Додаток №2 до Договору про відступлення прав вимоги має інформативний характер, який фіксує погоджений сторонами зміст повідомлення Боржника про заміну кредитора. В даному додатку зазначається дата, з якої боржник може здійснювати погашення заборгованості за новими реквізитами, а не дата переходу права за відступленим договором.

В додатку №2 до правочину, що оскаржується, зазначена дата 26 серпня 2015 року, тобто дата укладення самого правочину починаючи від якої Боржник може здійснювати погашення заборгованості за новими реквізитами. Моментом же переходу прав вимоги Первісного кредитора за Кредитним договором до Нового кредитора вважається момент надходження загальної суми вартості відступлених прав на рахунок Первісного кредитора (п.1.4 Договору про відступлення прав), а не дата зазначена у повідомленні боржника про заміну кредитора.

Оскільки погашення заборгованості Боржником після зазначеної дати не відбулося, то права Боржника ніяким чином не порушені. Крім того, жодним чином не були порушені права позивача. Доказів в підтвердження зворотнього матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що договір про відступлення прав вимог за Договором не відновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 р., разом із додатками №1 та №2 до нього, укладений 26 серпня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс» та ПП «Фірма «Галич-Кабель», «укладено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою (ст.232 ЦК України)» та зазначає у позовній заяві, що докази на підтвердження зазначених ним тверджень будуть ним надані до початку розгляду справи, що, однак і станом на даний час не виконано.

У ст. 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі зазначеної норми необхідно встановити умисел у діях представника: усвідомлення представником того, що він вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з другою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: «Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю».

Як вбачається з преамбули оспорюваного договору його укладали: Юридична особа за законодавством України Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Плюс» ( надалі за текстом «Первісний Кредитор»), ідентифікаційний код 38404124, в особі директораДемченко ОСОБА_4, яка діє на підставі Статуту та Юридична особа за законодавством України Приватне підприємство «Фірма «Галич-Кабель» ( надалі за текстом «Новий Кредитор», ідентифікаційний код 33359491, в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту, з другої сторони.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено наявність правових підстав для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.232 ЦК України.

Позивачем не доведено, що укладення договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, тощо, як не доведено і те, що оспорюваний договір порушує права та законні інтереси позивача..

Відповідно до ст. 34 того ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», що укладений між ТОВ Факторингова компанія Глобал Плюс та ПП Фірма Галич-Кабель від 26.08.2015р., необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 16, 203, 215, Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 1,2,12,32,33,34,36,43,44,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 24.12.2015 року суддею оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі рішення. У зв»язку із тимчасовою непрацездатністю судді ( з 25.12.2015р. по 22.01.2016р.), повний текст рішення підписано 25.01.2016 року.

Суддя Кітаєва С.Б.