ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа № 925/1674/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 15583 грн. 23 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Сердюк ВВ» (далі - відповідач) про стягнення в порядку регресу 15583 грн. 23 коп. виплаченого страхового відшкодування та відшкодування понесених судових витрат. Позов вмотивовано ненадання відповідачем документів, що підтверджують настання страхового випадку.

Позивач явку свого представника не забезпечив, представник позивача засобами поштового зв'язку подав суду додаткові письмові пояснення і клопотання, в яких позов підтримав і просив задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві, розгляд справи просив проводити без його участі.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, явку свого представника в засідання суду не забезпечив, хоч про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, з урахуванням норм ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

19.12.2013 року між позивачем - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», як страховиком, і відповідачем - приватним підприємством «Сердюк ВВ», як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АС/5152917. Відповідно до умов цього договору позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність власника і водіїв автомобіля «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_6 строком дії з 20.12.2013 по 19.12.2014 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100000 грн., майну - 50000 грн., франшиза - 0 грн.

31.10.2014 року, водій ОСОБА_2, який керував автомобілем «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_6, в порушення п. 10.9. ПДР України, по вул. Куренівська в м. Києві під час руху автомобіля заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, від якого зазначені транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року винним у вчиненні зазначеного правопорушення визнано ОСОБА_2, його дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП, на підставі якої накладено стягнення у виді штрафу.

06.11.2014 року власником автомобілем «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ПП «Вікінг» подано до позивача заяву про виплату страхового відшкодування по збитку, спричиненому в результаті ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу страхувальника 31.10.2014 року.

Згідно з ремонтною калькуляцією від 15.12.2014 року № , вартість ремонту автомобіля «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, власником якого є ПП «Вікінг», склала 28499,21 грн.

Позивачем, як страховиком проведено розслідування події, що сталася 31.10.2014 року за договором страхування у формі полісу № АС/5152917 від 19.12.2013 року, за наслідками складено акт № від 13.01.2014 року. За висновком страховика дана подія кваліфікована як страховий випадок, внаслідок чого виник обов'язок страховика провести виплату страхового відшкодування в розмірі 15583,23 грн.

Платіжним дорученням № 0001152 від 14.01.2015 року позивачем сплачено ПП «Вікінг» 15583,23 грн. страхового відшкодування згідно договору № АС/5152917, акту № за пошкодження транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_4.

Письмова вимога вих. № 29/05 від 29.05.2015 року позивача до відповідача про відшкодування сплаченої страхової суми в розмірі 15583 грн. 23 коп. в порядку регресу останнім не визнана і не виконана.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, наданого представником позивача, до Єдиного державного реєстру включено відомості про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, її реєстраційний номер платника єдиного внескуНОМЕР_7. У страховому акті № від 13.01.2014 року страхувальником також є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, тому дійсним правильним найменуванням відповідача, з урахуванням норм ст.ст. 1, 21 ГПК України, суд вважає - суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1

Спірні правовідносини сторін за правовою природою одночасно мають ознаки недоговірних зобов'язань відшкодування шкоди і договірних зобов'язань страхування.

Правовідносини відшкодування шкоди визначаються Цивільним кодексом України, згідно нормам якого:

за загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ч.ч. 1, 2);

юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків ( ст. 1172 ч. 1);

шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ч. 2);

шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1188 ч. 1 п. 1);

особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ч. 1);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. ст. 1194 ч. 1).

Правовідносини в частині врегулювання договірних зобов'язань страхування передбачені наступними актами законодавства, які містять наступні норми.

Відповідно до Господарського кодексу України: за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ст. 354 ч.ч. 1, 4); об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами (ст. 355).

Цивільним Кодексом України встановлено що:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (ст. 981 ч. 1);

страхувальник зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення, повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (ст. 989ч. 1 п.п. 4, 5);

до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993);

до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч. 2).

Законом України «Про страхування» встановлено, що:

в Україні здійснюються види обов'язкового страхування, серед яких - страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7 ч. 1 п. 9);

страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 ч. 2);

факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ст. 18 ч. 3).

до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (ст. 27).

Відповідно до Закону України Закону N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»:

відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 п. 22.1.);

у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29).

Статтею 33 Закону N 1961-IV регламентовані дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з п. 33.1. названої статті Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п.п. 33.1.2.);

невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально(п.п. 33.1.4.).

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п.п. 36.7. ст. 36 Закону N 1961-IV).

Згідно з абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону N 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 33 ч. 1, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, вимоги законодавства, суд вважає, що цивільним законодавством України, зокрема - ЦК України і Законом України «Про страхування» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат подати регресний позов до страхувальника, відповідального за завдані збитки. Право страховика на подання регресного позову, згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прямо пов'язано з обов'язком страхувальника письмово повідомити страховика про страховий випадок у визначений законом строк. Відповідачем цей обов'язок не виконаний, а тому у позивача виникло право на подання регресного позову, що містить спірну вимогу.

З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, реєстраційний номер платника єдиного внескуНОМЕР_7, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_5, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ідентифікаційний код 23510137, місцезнаходження: 03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25, р/р 01 в ПАТ «Петрокоммерц-Україна» м. Києва, МФО 300120 - 15583 грн. 23 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, 1827 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення і підписано 05.02.2016 року.

Суддя В.М. Грачов