РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015Справа №910/26164/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 5 359,36 грн.

Суддя А.М. Селівон

Представники сторін:

Від позивача: Городецький А.К. - представник, довіреність № 3866/18 від 02.12.2014 р.

Від відповідача: Савісько В.В. - представник, довіреність № 08-03-25/135-15 від 20.05.2015 р.

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 5 359,36 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р. страхувальнику страхове відшкодування в сумі 34656,14 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/26164/15 та призначено до розгляду на 05.11.2015 р.

У судовому засіданні 05.11.2015 р. оголошувалась перерва до 24.11.2015 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.11.2015 р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 28.12.2015 р.

У судові засідання 05.11.2015 р., 24.11.2015 р. та 28.12.2015 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 05.11.2015 р. відповідачем через відділ діловодства (канцелярія) подано до Господарського суду м. Києва відзив на позовну заяву вих.№08-03-12/ від 29.10.2015 р., в якому відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 725,93 грн., посилаючись на ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та зазначає, що сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті на користь позивача, повинна бути визначена в розмірі 30 022,71 грн., тобто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. При цьому оскільки визначена у вказаному порядку сума 28 786,78 грн. (за мінусом франшизи в розмірі 510,00 грн.) була перерахована відповідачем на користь позивача, позовні вимоги просить задовольнити частково, а саме у сумі 725,93 грн. Відзив разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 05.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі вих. №1301АХА/АГ від 02.11.2015 р. та клопотання про долучення документів до матеріалів справи вих. №1301АХА/АГ від 02.11.2015 р., що долучені судом до матеріалів справи.

Крім того, судом повідомлено, що до початку судового засідання 24.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення на відзив вих.№ 1301АХА/АГ від 20.11.2015 р. та клопотання про долучення документів до матеріалів справи вих.№ 1301АХА/АГ від 20.11.2015 р., які судом долучено до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 28.12.2015 р. відповідачем через відділ діловодства (канцелярія) подано до Господарського суду м. Києва клопотання вих.№08-03-12/ від 08.12.2015 р. про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.12.2015 р. представник позивача подав клопотання б/н від 28.12.2015 р. про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених зокрема у п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 28.12.2015 р. представник позивача виклав та підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.12.2015 р. підтримав заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

21 червня 2013 р. між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_3 (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп (далі - Договір страхування), предметом якого згідно п. 4 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 договору.

Відповідно до пункту 5 Договору страхування забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску. Безумовна франшиза по збиткам внаслідок ДТП - 500,00 грн. (п.п.10.2 Договору страхування). Строк дії Договору страхування визначений з 05.07.2013 р. по 04.07.2014 р. (п. 18 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно відомості № 9405932 про ДТП від 02.07.2014, 30.06.2014 р. на дорозі М-18 Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта (Міжнародні дороги) 423 км 70 м відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням власника гр. ОСОБА_3 та транспортного засобу марки ВАЗ 21114 державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, який, керуючи вказаним транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 який рухався попереду в попутному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається зі змісту Договору добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р. дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 28.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі Повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника), вигодонабувача і страхового акту, який складається страховиком.

30.06.2014 р. водій транспортного засобу «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_3 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за Договором страхування, копія якої наявна в матеріалах справи.

У відповідності до п. 28.16 та п. 28.11.2 Договору страхування при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених кошторисом збитків за вирахуванням встановленої в розділі 10 договору франшизи, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених в п. 14 Договору умов, а саме при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення транспортного засобу на базі СТО за вибором страховика.

У відповідності до рахунку-фактури № ЗП-0002540 від 14.07.2014 р. та акту виконаних робіт №0002478 від 30.08.2014 р., копії яких наявні в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Запоріжжя» в розмірі 35 156,14 грн..

Також в матеріалах справи міститься Звіт № 316 щодо оцінки автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 від 08.07.2014 р., складений спеціалістом-автотоваровідом СПД ОСОБА_5, згідно якого вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 30 022,71 грн.

Поряд з цим, матеріали справи містять ремонтну калькуляцію №1.001.14.1 від 16.07.2014 р., яка складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 36 253,04 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 10.2 Договору страхування за страховим ризиком ДТП, зокрема, безумовна франшиза становить 500,00 грн..

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» складено та підписано Страховий акт № 1.001.14.11152/VESKO20721 від 15.07.2014 р. за Договором добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору страхування як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику - гр. ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 34 656,14 грн., що становить різницю між визначеними у рахунку-фактурі № ЗП-0002540 від 14.07.2014 р. та акті виконаних робіт №0002478 від 30.08.2014 р., вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 35 156,14 грн. та франшизою за Договором страхування - 500,00 грн..

Згідно з п. 28.14 Договору страхування при визнанні страховиком події «страховим випадком» страхове відшкодування виплачується протягом 10-ти робочих днів з дня складання страхового акту.

У відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р. сума страхового відшкодування в розмірі 34 656,14 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на поточний рахунок СТО - ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 120055 від 16.07.2014 р. на відповідну суму.

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за Договором страхування, а також перебування отриманих автомобілем «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 30 червня 2014 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 34 656,14 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Запоріжжя», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення вищенаведених положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунок-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Запоріжжя» №ЗП-0002540 від 14.07.2014 р, акту виконаних робіт №ЗП-0002478 від 30.08.2014 р. та платіжного доручення № 120055 від 16.07.2014 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Буринського районного суду Сумської області від 22.07.2014 р. по справі №574/812/14-п встановлено, що гр. ОСОБА_4 порушено п. Правил дорожнього руху України, визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу ВАЗ 21114 державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/5892982 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ВАЗ 21114 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - громадянином ОСОБА_6 в Публічному акціонерному товаристві «Національна страхова компанія «Оранта» (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 510,00 грн. Вказаний Поліс був чинним станом на 30.06.2014 р., тобто на момент скоєння ДТП.

З огляду на вищевикладене, у ПАТ «СК «АХА Страхування» як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р. в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом АС/5892982 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З урахуванням наявності полісу відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ «НСК «Оранта», до якого правомірно заявлено позов.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПАТ «СК «АХА Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із заявою про регресні вимоги за вих. №АХА-1 301 АГ від 02.02.2015 р. на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої позивач просить відповідача сплатити страхове відшкодування у сумі 24 656,14 грн. Зазначену заяву відповідач отримав 06.02.2015р., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 470. Проте, відповідачем було сплачено лише 28 786,78 грн.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 510,00 грн. та 500,00 грн. відповідно, та з урахуванням відшкодованого відповідачем страхового відшкодування у розмірі 28 786,78 грн. (платіжне доручення №43313 від 04.08.2015 р., копія долучена до матеріалів справи), розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи, визначеної Полісом та Договором страхування і становить 5 359,36.

Як вбачається із матеріалів справи, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та представником відповідача не заперечувалось, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному підприємству «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу залишку страхового відшкодування в розмірі 5 359,36 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №162670Га/13зп від 21.06.2013 р. та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АС/5892982 або їх окремих положень суду не надано.

Щодо заперечень відповідачем проти позову з посиланням на встановлення розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу на підставі звіту про оцінки автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 суд зазначає, що нормою ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням ТЗ відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виплачено страхове відшкодування в сумі 34 656,14 грн. без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Разом з тим, строк експлуатації застрахованого позивачем та пошкодженого 30.06.2014р. при ДТП автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, дорівнював на час виникнення ДТП 2 років 7 місяців та виходячи з положень п. п. 7.38., 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (30.06.2014 р.) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки). тобто, не перевищував 7 років, а доказів експлуатації вказаного транспортного засобу в інтенсивному режимі, здійснення його відновлювального ремонту або наявності на ньому корозійних руйнувань чи деформаційних пошкоджень матеріали справи не містять. У зв'язку з чим господарський суд доходить висновку, що коефіцієнт фізичного зносу не підлягає застосуванню при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai I10» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки такий коефіцієнт зносу дорівнює нулю.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на останнього.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 11, 202, 626, 993, 981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; код ЄДПРОУ 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ) 5 359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 36 коп. страхового відшкодування та 1 218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 15 січня 2016 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон