КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 911/2888/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання: Сташук Т.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Секретар В.В. (за посвідченням)

від позивача1: Гуменна Ю.Ю. (за довіреністю)

від позивача2: Пилипенко А.В. (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 (дата підписання 28.09.2015)

у справі №911/2888/15 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Прокурора Автономної Республіки Крим

в інтересах держави в особі

1) Кабінету Міністрів України

2) Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Южная»

про стягнення 31 089,82 грн., розірвання договору та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 р. Прокурор Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Южная» про стягнення з відповідача на користь позивача 2 загальної суми боргу за договором фінансового лізингу № 1-12-30 стс-фл/302 від 07.08.2012 у розмірі 56 442,18 грн., з яких: 44272,25 грн. основного боргу, 5401,19 грн. пені, 6489,23 грн. інфляційних втрат та 270,51 грн. 3% річних; розірвання договору фінансового лізингу № 1-12-30 стс-фл/302 від 07.08.2012, укладеного між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю «Южная», а також зобов'язання ТОВ «Южная» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмету лізингу - два трактори Беларус-892, зав. № 014511, № 014512 вартістю 440 000,00 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про зміну предмету позову).

Рішенням господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі №911/2888/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Южная» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 6 872 грн. 25 коп. основної заборгованості, 860 грн. 71 коп. пені, 43 грн. 03 коп. 3 % річних, 1 047 грн. 53 коп. інфляційних втрат та 165 грн. 00 коп. судових витрат. Розірвано Договір фінансового лізингу від 07.08.2012 № 1-12-30 стс-фл/302, укладений між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» і Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю «Южная». Зобов'язано Агропромислове товариство з обмеженою відповідальністю «Южная» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмети лізингу - два трактори Беларус-892, зав. №014511, зав. № 014512, загальною вартістю 440 000,00 грн. Стягнуто з Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Южная» на користь Державного бюджету України 4263 грн. 00 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі №911/2888/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що за умовами договору лізингові платежі, в тому числі платежі в частині відшкодування вартості предмету лізингу, як і винагорода за переданий у фінансовий лізинг предмет лізингу є платежами за користування (оренду) техніки, а тому суд першої інстанції неправомірно відмовив в стягненні з відповідача суми відшкодування частини вартості техніки, що залишається у власності позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 у справі №911/2888/15 апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Станік С.Р., Власов Ю.Л., та призначено до розгляду на 25.11.2015.

24.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача-2 надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює лізингові відносини в Україні, не встановлено, що правовими наслідками дострокового розірвання договору лізингу є несплата лізингових платежів, які включають суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу, і лізингоодержувач звільняється від виконання зобов'язання, що виникло до розірвання договору, навпаки, згідно норм цього Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі, а лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість, в тому числі у безспірному порядку на підставі виконавчого напису (п. 5 ст. 10, п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 прийнято справу №911/2888/15 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 розгляд справи №911/2888/15 відкладено на 09.12.2015.

30.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача-2 надійшли додаткові пояснення, в яких позивач-2 зазначає, що ним заявлялись до стягнення платежі за користування технікою, що настали до моменту розірвання договору, а саме платежі 03.03.2015 та 03.06.2015; суд першої інстанції, не досліджуючи умови договору, норми Закону України «Про фінансовий лізинг», а також ч.4 ст. 631 ЦК України, якою встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, необґрунтовано прийняв рішення про відмову у стягненні лізингових платежів, в частині відшкодування вартості техніки.

07.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача-2 надійшли додаткові пояснення, в яких позивач-2 вказує, що оскаржуване рішення обґрунтоване постановами Верховного Суду України від 19.12.2011 у справі № 7/114/10 та від 01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012. Однак, скаржник вважає, що правовідносини, які розглядалися Верховним Судом України у вказаних справах відрізняються позовними вимогами, обставинами справи та не є подібними з тими, що розглядаються у справі № 911/2888/15.

09.12.2015 судове засідання у справі №911/2888/15 не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 розгляд справи №911/2888/15 призначено на 22.12.2015.

21.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача-2 надійшли додаткові пояснення.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному для розгляду справи №911/2888/15 сформовано колегією суддів у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В. судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 прийнято справу № 911/2888/15 за апеляційною скаргою Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. У зв'язку з тим, що відповідач знаходиться за адресою: 97513, Автономна республіка Крим, Сімферопольський р-н, смт Гвардійське, вул. Теплічна, буд. 4 у відповідності до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/2014 «Про внесення доповнень до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» інформація про час і місце судових засідань була розміщена на сторінці Київського апеляційного господарського суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі сторони у справі вважаються повідомленими належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Прокурор та представники позивачів у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників позивачів, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.08.2012 між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» як лізингодавцем та Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю «Южная» як лізингоодержувачем укладено договір фінансового лізингу № 1-12-30 стс-фл/302 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування, на визначений договором строк, предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у Додатку до Договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмета лізингу, а лізингоодержувач сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що лізингодавець на письмове замовлення лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника предмет лізингу згідно Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи за операціями фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1904.

Згідно з пунктом 2.2. Договору строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами, що укладається у 5 автентичних примірниках.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюються додатками до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу».

Сторонами підписано Додаток № 1 Договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», в якому зазначено найменування, кількість, вартість предметів лізингу.

Пунктом 3.1. Договору встановлені права лізингодавця. Зокрема, лізингодавець має право:

3.1.2. Вимагати повернення предмета лізингу, переданого в лізинг, якщо лізингоодержувач не сплатив частково або повністю лізингові платежі більше 30 календарних днів;

3.1.6. В односторонньому порядку відмовитися від Договору та вимагати повернення простроченої заборгованості і Предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів;

3.1.7. Передати Предмет лізингу у власність Лізингоодержувачу після закінчення терміну лізингу за умови сплати останнім повної вартості Предмета лізингу та належного виконання Лізингоодержувачем всіх умов Договору.

Пунктом 3.2.1. Договору визначено, що підписання між сторонами акту свідчить про належне виконання лізингодавцем встановлених лізингоодержувачем умов та специфікацій предмета лізингу та прийняття лізингоодержувачем такого виконання.

Відповідно до п. 3.4.3 Договору лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 3.4.4. Договору лізингоодержувач зобов'язаний за несплату частково або повністю лізингових платежів протягом 30 календарних днів або порушення правил утримання чи використання Предмета лізингу на вимогу Лізингодавця, надіслану згідно з п. 8.5 Договору, протягом 17 календарних днів повернути йому Предмет лізингу у визначене Лізингодавцем місце разом з технічною документацією, одержаною від постачальника; згідно Акту в технічно справному та комплектному стані. На дату повернення предмету лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний підписати акт приймання-передачі предмету лізингу та надати товарну та податкову накладні на суму залишкової вартості або на суму експертної оцінки предмету лізингу. У разі відмови повернути Предмет лізингу у добровільному порядку Лізингоодержувач повинен відшкодувати витрати Лізингодавця, пов'язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса, на підставі виставленого Лізингодавцем рахунку.

Пунктом 3.4.6. Договору передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний за власні кошти в разі дострокового припинення дії Договору у строки, вказані у п. 8.5. Договору, доставити Предмет лізингу до визначеного Лізингодавцем місця передачі.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що за користування предметом лізингу лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу в розмірі 15.0 (п'ятнадцяти) відсотків його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки Предмета лізингу;

комісію за організацію поставки Предмета лізингу в розмірі 7 (семи) відсотків (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості Предмету лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість;

відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

комісію за супроводження договору в розмірі 7 (семи) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до пункту 4.2. Договору лізингоодержувач після укладення Договору, на підставі виставленого лізингодавцем рахунку, який діє протягом 3 днів, перераховує на рахунок лізингодавця попередній лізинговий платіж у розмірі, визначеному пунктом 4.1. Договору.

Згідно з п. 4.3 Договору з моменту підписання Акта Лізингоодержувач за користування Предметом лізингу сплачує Лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

комісію за супроводження Договору у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного Договору;

комісію за організацію поставки Предмета лізингу у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного Договору, яка сплачується разом зі сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до: Договору «Графік сплати лізингових платежів» наступним чином: 90% сплачуються разом зі сплатою першого чергового лізингового платежу, 10% сплачуються разом зі сплатою другого чергового лізингового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та сплати комісії за супроводження Договору кратна трьом місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через три місяці з дати підписання Акта, подальші платежі - через кожні три місяці.

У 4.4 Договору зазначено, що розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються додатком до Договору «Графік сплати лізингових платежів».

На виконання пункту 4.4. Договору позивачем-2 та відповідачем підписано Графік сплати лізингових платежів, що являється Додатком № 2 до Договору.

Згідно з п. 4.6. Договору амортизація предмета лізингу нараховується лізингоодержувачем.

Відповідно до пункту 5.1. Договору предмет лізингу передається за актом, за умови перерахування платежу у розмірі та в порядку, визначеному пунктом 4.2. Договору.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що предмет лізингу протягом всього строку дії договору є власністю лізингодавця.

Згідно з п. 5.6 Договору в разі належного виконання протягом усього строку дії Договору зобов'язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов'язань, визначених Договором, Лізингоодержувач має право набути у власність Предмет лізингу, який передається останньому на підставі Акту із зазначенням остаточних розрахунків виконання умов Договору.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до пункту 7.7 Договору нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов'язань у повному обсязі.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що договір набуває чинності від дати надходження платежу, визначеного та сплаченого згідно з пунктом 4.2. Договору і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до Договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу» та виконання сторонами всіх зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 8.3 Договору лізингодавець має право повністю або частково відмовитись від договору, зокрема у разі несплати лізингоодержувачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу. При цьому, Договір вважається розірваним починаючи з 10 дня дати відправлення цінного листа, з повідомленням про відмову від Договору на адресу лізингоотримувача.

Згідно з п. 8.4 Договору в інших випадках дострокове розірвання, припинення дії Договору допускається за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 8.7 Договору при достроковому припиненні дії, відмови, розірванні Договору сплачені лізингові платежі, в тому числі і попередній, не повертаються.

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, трьох процентів річних та індексу інфляції становить 10 років.

На виконання умов Договору позивач-2 передав, а відповідач прийняв предмети лізингу - трактори Беларус-892, зав. №№ 014511, 014512, у кількості 2 одиниці, загальною вартістю 440 000,00 грн., на підставі акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 03.09.2012 № 15, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 4.3. Договору та Графіку сплати лізингових платежів датами сплати лізингових платежів є кожні 3 місяці, починаючи з дати підписання акту №15 - 03.09.2012, у зв'язку з чим лізингові платежі повинні сплачуватися до 03 числа відповідного місяця.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 44 272,25 грн. за лізинговими платежами, строк сплати яких настав 03.03.2015 та 03.06.2015 та оскільки період прострочення по сплаті лізингових платежів перевищує 30 календарних днів, прокурор заявив вимоги про стягнення з відповідача загальної суми боргу за договором фінансового лізингу № 1-12-30 стс-фл/302 від 07.08.2012 у розмірі 56 442,18 грн., з яких: 44272,25 грн. основного боргу, 5401,19 грн. пені, 6489,23 грн. інфляційних втрат та 270,51 грн. 3% річних; розірвання договору фінансового лізингу № 1-12-30 стс-фл/302 від 07.08.2012, укладеного між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю «Южная», а також зобов'язання ТОВ «Южная» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмету лізингу - два трактори Беларус-892, зав. № 014511, № 014512 вартістю 440 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та виходить з наступного.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до п. 8.3 Договору лізингодавець має право повністю або частково відмовитись від договору, зокрема у разі несплати лізингоодержувачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу. При цьому, Договір вважається розірваним починаючи з 10 дня дати відправлення цінного листа, з повідомленням про відмову від Договору на адресу лізингоотримувача.

Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивач-2, як це передбачено пунктом 8.3. Договору, повідомлення про відмову від Договору на адресу відповідача не направляв.

Разом з цим, право лізингодавця на відмову від договору не є перешкодою для звернення лізингодавця до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати лізингових платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зобов'язання з оплати лізингових платежів лізингоодержувач належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за Договором. Порушення лізингоодержувачем строку внесення лізингових платежів перевищує 30 календарних днів.

Істотне порушення лізингоодержувачем такої умови договору лізингу як сплата лізингових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору в судовому порядку.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 17.06.2008 у справі № 8/32, недотримання позивачем вимог частини 2 статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, у разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання оспорюваного договору.

Частина 5 статті 188 ГК України встановлює, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про розірвання договору фінансового лізингу від 07.08.2012 1-12-30 стс-фл/302, укладеного між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» і Агропромисловим товариством з обмеженою відповідальністю «Южная».

Пунктом 7 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

З огляду на зазначене, позовна вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу 2 за актом приймання-передачі предмет лізингу - два трактори Беларус-892, зав. № 014511, № 014512 вартістю 440 000,00 грн., обґрунтовано задоволена місцевим господарським судом.

Також прокурор просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати лізингових платежів в загальному розмірі 44272,25 грн., з яких 22 299,75 грн. - за березень 2015 року, 21972,50 грн. - за червень 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що предмет лізингу протягом всього строку дії договору є власністю лізингодавця.

Згідно з п. 5.6 Договору в разі належного виконання протягом усього строку дії Договору зобов'язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов'язань, визначених Договором, Лізингоодержувач має право набути у власність Предмет лізингу, який передається останньому на підставі Акту із зазначенням остаточних розрахунків виконання умов Договору.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв'язку з чим договір достроково розірвано.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до частини 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача-2 обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними, у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позовні вимоги лише у частині суми комісії за супроводження договору у розмірі 6 872,25 грн. та відмовив в частині стягнення з відповідача суми відшкодування частини вартості техніки, що залишається у власності позивача-2, яка входить до структури лізингових платежів у розмірі 37 400,00 грн.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 19.12.2011 у справі № 7/114/10, від 01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 у справі № 7/5005/2240/2012.

Доводи скаржника про те, що правовідносини, які розглядалися Верховним Судом України у справах від 19.12.2011 № 7/114/10 та від 01.10.2013 № 11/5005/2290/2012 відрізняються позовними вимогами, обставинами справи та не є подібними з тими, що розглядаються у справі № 911/2888/15, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом позову як у справі, що переглядається, так і у справах № 7/114/10 і № 11/5005/2290/2012, що розглядалися Верховним Судом України, є стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів, строк сплати яких настав до припинення договору.

Колегія суддів також зазначає, що незалежно від того, в якому порядку розірвано договір - внаслідок односторонньої відмови від договору, за згодою сторін, чи за рішенням суду, відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України наслідком такого розірвання є припинення зобов'язань сторін.

Тому, внаслідок розірвання договору лізингу до відповідача не переходить право власності на предмет лізингу, і позивач 2 не має права вимагати оплати його вартості.

Прокурор також просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5401,19 грн., нараховану на суму боргу у розмірі 22 299,75 грн. за період з 04.03.2015 по 01.07.2015, та на суму боргу у розмірі 21 972,50 грн. за період з 04.06.2015 по 01.07.2015 за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати лізингових платежів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, у п.7.1 Договору встановлено, що за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.7 Договору нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов'язань у повному обсязі.

Таким чином, пунктом 7.7 Договору сторони дійшли згоди про продовження строку нарахування пені, встановленого частиною 6 статті 232 ГК України.

З урахуванням здійсненого перерахунку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 860,71 грн., оскільки нарахування пені має здійснюватись на лізинговий платіж у частині суми комісії за супроводження договору (без урахування суми відшкодування частини вартості техніки). В стягненні решти суми заявленої пені у розмірі 4 540,48 грн. судом правомірно відмовлено.

Прокурор також просив стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 270,51 грн., нараховані на суму боргу у розмірі 22 299,75 грн. за період з 04.03.2015 по 01.07.2015, та на суму боргу у розмірі 21 972,50 грн. за період з 04.06.2015 по 01.07.2015, а також просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 6 489,23 грн., нараховані на суму боргу у розмірі 22 299,75 грн. за період березень 2015 р.- травень 2015 р.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційні втрати розраховано не лише з простроченого лізингового платежу, що включає комісію за супроводження договору, а також із суми відшкодування частини вартості техніки, що є безпідставним, суд першої інстанції, перевіривши правильність розрахунку, дійшов вірного висновку про стягнення 3 % річних у розмірі 43,03 грн., та інфляційних втрат у сумі 1 047,53 грн. Решта позовних вимог у частині 227,48 грн. 3% річних та 5441,70 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Позивачем-2 у суді першої інстанції заявлено про включення до складу судових витрат, витрат у розмірі 165,00 грн., що пов'язані з відправкою відповідачу копії ухвали суду.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що вказані витрати чинним законодавством віднесені до складу судових, і позивачем-2 надано докази на їх підтвердження, зокрема платіжне доручення від 06.08.2015 № 3442 на суму 165,00 грн., рахунок-фактуру від 31.07.2015 № 163618 та накладну від 29.07.2015 № 6742-54063 про направлення копії ухвали суду та позовної заяви на адресу відповідача, суд першої інстанції за наявності достатніх підстав стягнув з відповідача вказані витрати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам законодавства, а тому рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі № 911/2888/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» - без задоволення.

Колегія суддів також зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, скаржником згідно платіжного доручення № 4115 від 07.10.2015 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 761,91 грн.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру ставок судового збору.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка набрала чинності з 01.09.2015) розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як зазначено в п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» ( зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII ) Законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Як вбачається, позов було подано в липні 2015 року.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату звернення з позовом) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.01.2015 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн.

Враховуючи викладене, оскільки предметом позову у даній справі є вимога майнового характеру та дві немайнові вимоги, скаржник за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі № 911/2888/15 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4689,30 грн., що становить 110% від 4263,00 грн. судового збору, що підлягали сплаті за подання позовної заяви.

Отже, скаржником за подання апеляційної скарги не доплачено судовий збір у розмірі 927,39 грн.

Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли передбачені у пунктах 2 і 3 частини першої статті 97 ГПК підстави повернення апеляційної скарги виявлені судом апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги, суд витребує від особи, яка подала скаргу, докази надсилання її копії іншій стороні (сторонам) та сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. У разі неподання таких доказів скарга залишається без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, а у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд також має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Таким чином, недоплачена суму судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача-2 до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі № 911/2888/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі № 911/2888/15 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01021, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а, код 30401456) до спеціального фонду Державного бюджету України 927,39 грн. (дев'ятсот двадцять сім гривень 39 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи № 911/2888/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

С.Р. Станік