ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Справа № 911/2116/15

За позовом прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради Київської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Рестін

про визнання недійсним договору та зобовязання повернути земельну ділянку

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від прокурора - Барановська В. (службове посвідчення);

від позивача - не зявився;

від відповідача - не зявився

СУТЬ СПОРУ: прокурор Вишгородського району Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Рестін (далі ТОВ НВП Рестін) та просить:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.12.2010, укладений між Вишгородською міською радою та ТОВ НВП Рестін (посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі за №3467) та скасувати його державну реєстрацію;

- зобовязати ТОВ НВП Рестін повернути у комунальну власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельну ділянку площею 0,6200 га (кадастровий номер :01:188:015), яка знаходиться по вул. Грушевського, між будинками № 8 та №10 у м. Вишгороді Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на те що, відповідний договір укладено на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 у справі №2-а-5210/10/1070, що у подальшому скасована, якою такий договір зобовязано підписати Вишгородського міського голову. Оскільки постанова суду скасована, а рішення Вишгородською міською радою про передачу в оренду не приймалось, такий договір, як вказує прокурор, не відповідає чинному законодавству.

Наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Вишгородської міської ради мотивовано прокурором ст. 121 Конституції України, ст.361 Закону України Про прокуратуру (а.с.3-6).

Позивач у справі Вишгородська міська рада письмового пояснення по суті заявлених вимог не надала.

Відповідач у справі ТОВ НВП Рестін у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує на те, що:

- прокурором не обґрунтовано у чому саме полягає порушення інтересів держави;

- необґрунтовано позовних вимог щодо визнання договору оренди недійсним.

Окрім того, відповідач зазначив про сплив позовної давності, яку просив застосувати до заявлених вимог.

Розгляд справи здійснювався без повноважного представника позивача та відповідача, за наявними у справі документами відповідно до ст. 75 ГПК України з наступних підстав:

- копія ухвали господарського суду Київської області від 21.05.2014 про порушення провадження у даній справі направлена за адресами позивача та відповідача, вказаними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом (а.с.57-59), та: отримана позивачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштовго відправілння №230, - 27.05.2015; примірник ухвали відповідача повернутий до суду з довідкою відміткою відділення, у якій причиною повернення вказано «за закіняенням встановленого строку зберігання;

- ухвала господарського суду Київської області від 21.05.2014 про відкладення розгляду справи направлена за тими ж адресами позивача та відповідача, що підтверджується відміткою на зворотному боці ухвали (а.с.43);

- як свідчать матеріали справи, сторони повідомлено про розгляд відповідної справи, між тим, в судове засідання 02.07.2015 представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив;

- клопотань про відкладення розгляду справи від позивача та відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 у справі №2-а-5210/10/1070 за позовом ТОВ НВП Рестін до Вишгородського районного відділу Київської регіональної філії Центру держаного земельного кадастру у Київській області, Вишгородської міської ради Київської області, міського голови Вишгородської міської ради Київської області, Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії:

- закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Вишгородського районного відділу Київської регіональної філії Центру держаного земельного кадастру у Київській області;

- визнано бездіяльність Вишгородської міської ради щодо не розгляду питання передачі ТОВ НВП Рестін в оренду земельної ділянки для житлового будівництва по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород протиправною;

- зобовязано міського голову Вишгородської міської ради підписати з ТОВ НВП Рестін договір оренди земельної ділянки по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород у редакції, яка направлялась ТОВ НВП Рестін Вишгородській міській раді;

- зобовязано Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області вчинити дії спрямовані на оформлення ТОВ НВП Рестін договору оренди земельної ділянки для житлового будівництва по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород протиправною (а.с.62-66).

На виконання постанови від 11.06.2010 у справі №2-а-5210/10/1070, 20.12.2010 між Вишгородською міською радою Київської області (орендодавець) та ТОВ НВП Рестін (орендар) підписано договір оренди земельної ділянки (п. 1.1 договору) (далі договір оренди, а.с.46-47, зворот).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору обєктом оренди є земельна ділянка, розташована розміром 0,62 га (кадастровий номер :01:188:0151) цільового призначення - для житлового будівництва, розташована за адресою: вул. Грушевського, між будинками 8 та 10 у м. Вишгороді Київської області. Нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки, як визначено п. 2.2 договору, - 837 228,06грн,

Згідно п. 3.1 договір укладено строком на 10 років.

Відповідно до п. 6.1 договору, земельна ділянка є переданою з моменту державної реєстрації вказаного договору.

Як визначено п. 14.2 вказаного договору невідємними частинами договору є:

- план земельної ділянки;

- кадастровий план земельної ділянки;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання передачі земельної ділянки.

Відповідний договір посвідчено нотаріально та зареєстровано у Вишгородському районному відділі Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 09 від 30.12.2010.

22.12.2010 договором про внесення змін до вказаного договору, сторони визначили, що річна орендна плата встановлюється у розмір 3 відсотки від нормативної грошової оцінки, а договір укладено на 5 років.

Відповідно до п. 5 договору про внесення змін, договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідченні і державної реєстрації у відповідності до вимог ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Вказаний додаток до договору посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано у Вишгородському районному відділі Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 3787 (а.с.48).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011 у вищезазначеній справі, постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 в частині зобовязання міського голови Вишгородської міської ради підписати договір оренди земельної ділянки та зобовязання Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області вчинити дії, спрямовані на оформлення ТОВ НВП Рестін договору оренди земельної ділянки, скасовано; в цій частині постановлено рішення про відмову у позові (а.с.67-70).

Предметом спору у даній справі є дійсність відповідного договору та наявність у відповідача обовязку повернути земельну ділянку, яка передана за таким договором в оренду.

Заявляючи вимоги щодо визнання недійсним договору оренди, прокурор посилається, що такий договір укладено всупереч чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому, згідно ст. 124 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Аналогічне положення містить і ст.16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору), відповідно до якої укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції, чинній на момент укладення договору), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Враховуючи, що Вишгородською міською радою не приймалось рішення про передачу відповідачу в оренду земельної ділянки, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 у справі №2-а-5210/10/1070, якою такий договір зобовязано укласти, скасована, суд погоджується з тим, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та є абсолютно недійсним (нікчемним) в силу ч.1 ст.215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом вказаної статті, нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним (також див. абз. 2 п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Отже, зважаючи на зазначене, вимоги прокурора про визнання спірного договору недійсним є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом відхилене твердження відповідача про пропущення позовної давності при зверненні до суду з даним позовом у відповідній частині.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як визначено ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Між тим, констатуючи у рішенні суду факт невідповідності спірного договору чинному законодавству та недійсність такого договору у звязку з цим в силу чинного законодавства, суд не здійснює захист цивільного права або інтересу, а лише встановлює наявність певного юридичного факту, з яким закон повязує настання певних наслідків.

Зокрема, в силу ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, недійсність договору породжує певні права та обовязки, зокрема, право одержати передане за таким правочином у сторін такого договору та вимагати від іншої сторони за договором повернути отримане за таким правочином. До відповідних вимог, оскільки вони направлені на захист субєктивного матеріального права, яке виникає в силу факту недійсності правочину наслідків нікчемного правочину (абсолютно недійсного правочину) застосовується позовна давність. До вимог про визнання недійсним нікчемного правочину позовна давність не може застосовуватись, оскільки такий правочин і без рішення суду є недійсним; позовна давність застосовується до вимог про визнання недійним оспорюваного правочину, тобто такого, визнання якого недійсним відбувається виключно на вимогу заінтересованих осіб у визначених законом випадках (зокрема, ч.2 ст233, ч.2 ст.229 ЦК України).

Таким чином, судом не застосовується до вимог прокурора в частині визнання спірного договору недійсним позовна давність.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У даній справі прокурором заявлені також вимоги про скасування державної реєстрації оспорюваного договору, які не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вимоги у даній справі заявлено прокурором до ТОВ НВП Рестін, який не може відповідати за такими вимогами, оскільки не здійснює діяльність щодо реєстрації договорів оренди, тобто є неналежним відповідачем за вимогами у відповідній частині.

Відповідні вимоги у поданій позовній заяві не обґрунтовані прокурором посиланням на норми матеріального права, які зобовязують саме суд скасовувати державну реєстрацію договору оренди землі. При цьому, згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасовується рішення по державну реєстрацію прав.

Крім того, прокурором заявлено вимогу про зобовязання ТОВ НВП Рестін повернути у комунальну власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельну ділянку площею 0,6200 га (кадастровий номер :01:188:015), яка знаходиться по вул. Грушевського, між будинками № 8 та №10 у м. Вишгороді Київської області.

Між тим, у даній справі не доведено факту передачі такої земельної ділянки відповідачу.

Так, судом неодноразово витребовувалась така невідємна частина спірного договору як акт приймання-передачі, який сторонами не надано. При цьому, прокурор зазначив в судовому засіданні про відсутність такого акту.

З урахуванням того, що інших доказів передачі обєкта оренди у користування за спірним договором відповідачу у даній справі не надано, заявлені вимоги у відповідній частині є необгрунтоваими.

Посилання у спірному договорі на те, що земельна ділянка є переданою з моменту державної реєстрації договору (п.6.1 договору оренди), не є підставою вважати, що така земельна ділянка в установленому порядку передана відповідачу. Так, як вбачається з відповідного договору, такий акт є невідємною частиною договору, отже, надається з договором для реєстрації, таким чином, у разі передачі такої земельної ділянки до моменту реєстрації договору, що могло б бути підтверджено актом, є обґрунтованим посилання на п.6.1 договору, що з моменту реєстрації вона є переданою, оскільки такі додатки (акт), який вже існує до реєстрації, реєструється разом з договором, як його невідємна частина.

Посилання відповідача про те, що прокурором не обґрунтовано порушення інтересів держави, є помилковим.

Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, зокрема, земля, яка знаходяться в межах території України, є об'єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 2 ст. Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, у тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 8 вказаної статті визначено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів; об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Оскільки вказана земельна ділянка є власністю громади м. Вишгород, від імені якої повноваження здійснює Вишгородська міська рада, висновок прокурора щодо порушення прав відповідної громади щодо розпорядження земельною ділянкою є правильним і відповідний позов направлений на захист інтересів держави в особі Вишгородської міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст.49 ГПК України з відповідача підлягає стягнення 1218грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.12.2010, укладений між Вишгородською міською радою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Рестін, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі за №3467 .

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Рестін в доход Державного бюджету України 1218грн судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили

Повне рішення складено 07.07.2015.

Суддя Ейвазова А.Р.