РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/23187/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 25 836,24 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Данилова К.А. (представник за довіреністю);

від відповідача Венгловський І.Л. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 17 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс", 02.09.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 25-8/07 від 25.08.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України", про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 25 836,24 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/23187/15 та призначено розгляд справи на 29.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 29.09.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву, які були долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 29.09.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, надав довідку на підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів.

Представник відповідача у судове засідання 29.09.2015 року не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, та оголошено перерву в засіданні до 17.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 17.11.2015 року представник відповідача подав додаткові пояснення по суті спору, а також клопотання про витребування доказів, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засідання 17.11.2015 року представник позивача подав додаткові пояснення по суті спору, а також клопотання про витребування доказів. Окрім того, позивач своїми письмовими поясненнями підтвердив, що відповідач сплатив основний борг на користь позивача в розмірі 13 986,00 грн.

Представник відповідача в судовому засідання 17.11.2015 року дав пояснення по суті спору та підтвердив сплату основного боргу в розмірі 13 986,00 грн.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (далі - замовник, відповідач) (разом - сторони), укладено Договір про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об'єкті № 236/03/СО11 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню системи пожежної сигналізації, далі СПС, та спостеріганню за пожежною сигналізацією, яка підключена до системи передавання тривожних сповіщень, далі радіоблок, та технічному обслуговуванню радіоблоку (далі послуги) на об'єкті замовника.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3 договору послуги надаються замовнику на об'єкті: офісні приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Юрія Шумського, буд. 1А (далі - об'єкт). Замовник зобов'язується прийняти послуги, які зазначені в п. 1.1. цього договору, та оплатити їх в строки та розмірах, які обумовлені в цьому договорі.

У відповідності до п. 3.1. договору плата за перший місяць надання послуг перераховується авансом протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього договору замовником, в розмірі суми, приведеної в додатку № 1 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору плата за послуги встановлюється в розмірі суми, приведеної в додатку № 1 цього договору, та перераховується щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

За приписами п. 3.4. договору до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), який останній зобов'язаний до 10 (десятого) числа наступного місяця підписати і повернути один примірник підписаного акту виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов'язаний в той же строк, у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Умовами п. 3.5. договору передбачено, що за умови неповернення замовником підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк визначений п. 3.4. даного договору вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовнику без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору договір вступає в силу з 01.07.2011 року і укладається строком на один рік, тобто до 01.07.2012 року. У випадку якщо жодна з сторін письмово не повідомить іншу про бажання припинити дію даного договору за один календарний місяць до дати його припинення даний договір вважається продовженим на той самий строк на тих же умовах, без обмеження кількості разів продовження дії договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг за період з вересня 2013 року по березень 2014 року, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 13 986,00 грн.

Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору щодо оплати наданих послуг.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що основний борг в розмірі 13 986,00 грн. погасив, що підтверджується оригіналами платіжних доручень, наявними в матеріалах справи. Також, відповідач ствердив, що погасив суму основного боргу ще до подачі позивачем позову до суду, а отже нарахування штрафних санкцій позивачем є безпідставним, а відтак просив суд відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Також відповідачем були подані клопотання про витребування доказів щодо наявності ліцензії у позивача на надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення на період укладання спірного договору.

В судовому засіданні 17.11.2015 року представник позивача подав клопотання, яким підтвердив погашення відповідачем перед позивачем заборгованості за спірним договором в розмірі 13 986,00 грн. та просив стягнути штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині основного боргу підлягають припиненню, в іншій частині підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для здійснення замовником свого обов'язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Як вже було встановлено судом, 02 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об'єкті № 236/03/СО11, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню системи пожежної сигналізації, далі СПС, та спостеріганню за пожежною сигналізацією, яка підключена до системи передавання тривожних сповіщень, та технічному обслуговуванню радіо блоку об'єкті замовника.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до актів та додатку № 3 до договору щомісячна плата за спостерігання за пожежною сигналізацією складає 1 998,00 грн., а тому за період з вересня 2013 року по березень 2014 року заборгованість відповідача, за несплату отриманих послуг перед позивачем склала 13 986,00 грн.

Окрім того, як вбачається з матеріалах справи та не спростовується позивачем, а навпаки підтверджується наявною заявою, основна заборгованість в розмірі 13 986,00 грн. відповідачем була погашена, що підтверджується платіжними дорученнями оригінали, яких наявні в матеріалах справи.

Відповідачем також були подані пояснення, в яких останній зазначив, що позивачем не надано ліцензії на здійснення відповідної господарської діяльності станом на дату укладання спірного договору, внаслідок чого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з приводу чого суд зазначає, що сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання укладати/продовжувати договірні відносини не надано, а тому відповідно до ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а відтак спірний договір визнається судом таким, що не суперечить чинному законодавству України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в розмірі 13 986,00 грн.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як визначено нормами ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності пункту 5.3 договору у разі затримки платежів, передбачених п. 3.1. та 3.2 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від простроченого платежу, за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рахунок позивача, суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання зобов'язання за Договором, в межах заявленого періоду нарахування (тобто шести місяців відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України) стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 152,84 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору щодо оплати послуг, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з замовника, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь виконавця підлягає 675,42 грн. 3% річних та інфляційних втрат в сумі 10 021,98 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають припиненню в частині основного боргу та задоволенню в повному обсязі в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 11 850,24 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, п.п. 11 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 13 986,00 грн. (тринадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість гривень) основного боргу припинити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (ЄДРЮОФОП 34726705; адреса: 02094, м. Київ, ВУЛ. ЧЕРВОНОГВАРДІЙСЬКА, будинок 27А) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" (ЄДРЮОФОП 33442495; адреса: 03083, м. Київ, пр. Науки, 54-Б, літ. А, н/п 377) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під виконання рішення суду, пеню 1 152,84 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят дві гривні 84 копійки), 3% річних 675,42 грн. (шістсот сімдесят п'ять гривень 42 копійки), інфляційні втрати - 10 021,98 грн. (десять тисяч двадцять одна гривня 98 копійок) та судовий збір в сумі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

3. Зайво сплачений судовий збір в розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень) повернути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" (ЄДРЮОФОП 33442495; адреса: 03083, м. Київ, пр. Науки, 54-Б, літ. А, н/п 377) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під виконання рішення суду.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова