КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/13099/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Д'яковій Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Коваль І.В. за дов. № б/н від 18.11.2015

від відповідача: Борисенко М.О. за дов. № 82 від 11.09.2015

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015

у справі № 910/13099/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

про зміну умов кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації про зміну умов кредитного договору відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "ПВК Кремінь" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Самсіна Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Самсіна Р.І., сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 24.11.2015.

В судовому засіданні 24.11.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 24.11.2015 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між АТ "ЗЛАТОБАНК" (надалі - відповідач, кредитодавець) та Приватним акціонерним товариством "ПВК КРЕМІНЬ" (надалі - позивач, позичальник) 19.07.2013 було укладено Кредитний договір № 197/30/13-КLМV (надалі - "Кредитний договір").

Відповідно до п.1.1 кредитного договору в порядку та на умовах, встановлених цим Кредитним Договором та чинним законодавством України, відповідач надає позивачу Кредит, а позивач зобов'язується в повному обсязі повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та виконати інші умови цього Кредитного Договору.

У відповідності до п. 1.2. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику Кредит у формі відкриття відкличної Кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися Траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення Банку здійснювати погашення поточної заборгованості по Кредиту і за умови дотримання умов надання Кредитних коштів, встановлених цим Кредитним Договором. Може знову отримувати Кредит в межах Максимального Ліміту за Кредитною лінією.

Пунктом 1.2.1 Кредитного договору встановлено, що Кредит надається для поповнення оборотних коштів.

Відповідно до п. 1.3. договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 1 500 000,00 гривень.

Згідно з п. 1.4. кредитного договору, кінцева дата повернення кредиту не пізніше 18 липня 2014 року включно.

Як визначено п. 1.5. Кредитного договору за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у наступних розмірах - 26% річних за користування кредитними коштами у гривні; 14% річних за користування кредитними коштами у доларах США.

На виконання своїх договірних зобов'язання за Кредитним договором, банк надав позивачу кредитні кошти на умовах кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, 23.10.2013 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, за умовами якої сторони домовились щодо зміни розміру процентної ставки, встановивши процентну ставку в наступних розмірах: 25% річних за користування кредитними коштами у гривні; 14% річних за користування кредитними коштами у доларах США.

Разом з тим, 18.07.2014 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, за умовами якої домовились викласти пункти 1.4, 1.5. та 4.3. Кредитного договору у новій редакції, зокрема, передбачивши дату повернення кредиту не пізніше 17.07.2015, а також змінили розмір процентної ставки, встановивши процентну ставку в наступних розмірах:

28% річних за користування кредитними коштами у гривні;

14% річних за користування кредитними коштами у доларах США та встановили розмір штрафу у розмірі 3% від максимального ліміту кредитування за кожний випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на те, що він не міг передбачити зміну курсу української гривні до долару США з 7,993 грн. до 20,5693 грн. і розраховував повертати кредит по курсу 7,993 грн., внаслідок чого згідно позову просив суд змінити умови Кредитного договору, а саме змінити валюту виконання зобов'язання за кредитним договором № 197/30/13-KLMV від 19.07.2013 з валюти долари США на гривню за курсом 7,99 грн. за покупку 1 долару США. Суму кредиту в розмірі 62 000,00 доларів США просив змінити на суму кредиту в розмірі 495 380,00 грн.

Згідно з ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У відповідності до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує, що істотна зміна обставин є істотне збільшення курсової різниці Євро і долару США по відношенню до Української гривні

Проте, укладення кредитного договору з розрахунком платежів у іноземній валюті передбачає, що позичальник бере на себе ризики валютних коливань. Непередбачуваність валютних коливань є загальновідомим фактом та не може вважатись зміною істотних умов договору.

Зростання курсу євро та долара США - валют кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для зміни умов кредитного договору в частині валюти розрахунку, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до євро та долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Згідно з ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма Основного Закону не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно з ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 533 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Між тим, диспозиція норми частини 3 цієї статті дозволяє використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналогічний режим використання національної та іноземної валюти при виконанні грошових зобов'язань передбачений Господарським кодексом України.

Зокрема, ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України встановлено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях; грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти -гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Як визначено ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Разом з тим, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" визначено, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про внесення змін до кредитного договору № 197/30/13-KLMV, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВК Кремінь" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 - залишити без задоволення.

2 Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/13099/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13099/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров