РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа №910/27107/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"
доПублічного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
провідшкодування шкоди 29 721,89 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Сакалюк Д.В., представник за довіреністю;
від відповідач - Тидір С.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 29 721,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що позивачем пропущений строк позовної давності по вимогам за договорами майнового страхування, який відраховується з дати ДТП (16.10.2012р.). і у даному випадку Позивач при зверненні до суду пропустив вказаний строк без поважних причин, оскільки звернувся до суду 19.10.2015р.

24.11.2015р. Позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з добровільним погашенням Відповідачем частини збитків у сумі 6 657,80 грн. Відповідно до вказаної заяви Позивач просив суд стягнути з Відповідача 23 064,09 грн.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 22 ГПК України вказана заява прийнята судом до розгляду, а отже відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.10.2012р. на 48 км. +700м автодороги Київ - Знамянка була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобілем "Рено", д.р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «Новатрейд» д.р.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5 та автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_1.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем "Рено", д.р.н. НОМЕР_2 не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху та усунення перешкоди, а саме не прибрав з проїзної частини підкрилок з причепа, який відірвався з технічних причин а русі, на який наїхав автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_1, чим порушив вимоги п.1.5, 2.3 (б) ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9090253 та постановою Обухівського районного суду Київської області (справа №3/1018/1935/12) копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 10.01.2012р. №300504328.12.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 10.01.2012р. №300504328.12, страхового акту №67998 від 15.11.2012р., позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 721,89 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №13178 від 06.12.2012р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Рено", д.р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «Новатрейд» д.р.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Обухівського районного суду Київської області (справа №3/1018/1935/12).

На час скоєння вищевказаної ДТП (16.10.2012р.) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб, які на законних підставах експлуатують автомобіль "Рено", д.р.н. НОМЕР_2 була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АВ/0843826 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 22.12.2011р. до 21.12.2012р.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АВ/0843826 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Рено", д.р.н. НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до акта виконаних робіт №ГР-К-02547 від 30.11.2012р. складає 29 721,89 грн.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Відтак, реальний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_1, склав 29 721,89 грн., відповідно до акта виконаних робіт №ГР-К-02547 від 30.11.2012р. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 29 721,89 грн. суду також доведений (підтверджується платіжним дорученням №13178 від 06.12.2012р.).

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідач часткового сплатив суму матеріальної шкоди в розмірі 6 657,80 грн., про що свідчить платіжне доручення №ЗР055630 від 21.10.2015р.

Як було зазначено раніше відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 10.2.3 Договору добровільного страхування, укладеного між Позивачем та страхувальником, при пошкодженні транспортного засобу, розмір страхового відшкодування визначається страховиком на підставі документів, що підтверджують розмір збитків (рахунки СТО).

Також, п. 2 Договору добровільного страхування, укладеного між Позивачем та страхувальником, передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється без врахування зносу.

При цьому, суд вказує, що наданий відповідачем звіт №4470/4 від 23.11.2015р. є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. До того ж, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Також, судом взято до уваги, що звіт №4470/4 від 23.11.2015 року, відповідно п. II вихідні дані даного звіту, був проведений лише на основі фото додатків наданих Відповідачем, та на основі пошкоджень, які зафіксовані в даних фото таблицях.

Проте, відповідно до Акту огляду ТЗ від 16.10.2012, копія якого міститься в матеріалах справи, додатково до зовнішніх пошкоджень, які були виявлені аварійним комісаром на місці ДТП (передній бампер, передня права фара), було виявлено нові пошкодження пошкодження: крило переднє ліве; решітка бамперу переднього; панель решітки радіатора; конденсатор; радіатор; інтенкулер, що також підтверджуються актом виконаних робіт № ГР-К-02547 (копія якого є в матеріалах справи).

Тому, звіт №4470/4 від 23.11.2015 року є неповним, оскільки він базувався лише на частині пошкоджень, що були завдані в результаті ДТП.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_1, рік випуску автомобіля - 2007р., а отже на момент ДТП (16.10.2012р.) строк його експлуатації не перевищував 7 років, а отже підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

Таким чином після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у Позивача виникло право вимоги до Відповідача в розмірі 29 721,89 грн.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N 1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме Відповідач.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, набув права вимоги від останнього до страхової компанії, яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Слід зазначити, що наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, що виникають з подібних правовідносин страхування (постанови ВГСУ від 23.08.2011 у справі №42/92, від 15.01.2013 у справі №5011-72/9778-2012, від 30.01.2013 у справі №5011-35/11156-2012, від 13.05.2013 у справі №5011-50/17051-2012, від 14.05.2013 у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 у справі №910/3655/13, від 21.01.2014 року у справі № 910/11450/13).

Щодо строків позовної давності.

У своєму Відзиві, Відповідач стверджує, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а також вказує, що строк позовної давності по даній справі сплив 16 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 Цивільного кодексу України про порядок вчинення дій в останній день строку, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Позовна заява датована 16 жовтня 2015 року, була відправлена 16 жовтня 2015 року, що підтверджується конвертом про відправлення Позовної заяви з додатками до Господарського суду міста Києва (оригінал якого міститься в матеріалах справи), штрихкодовий ідентифікатор відправлення даного конверта 132, відповідно до чеку про відправку (кодовий ідентифікатор якого співпадає з ідентифікатором на конверті, міститься в матеріалах справи) та роздруківки з сайту Укрпошта про відстеження поштової кореспонденції, конверт, в якому була Позовна заява з додатками, було відправлено 16 жовтня 2015 року, тобто без пропущення строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АВ/0843826 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (29 721,89 грн.), за мінусом вже сплаченої суми в розмірі 6 657,80 грн., з урахуванням того, що франшиза за полісом №АВ/0843826 дорівнює 0,00 грн., тобто Відповідач повинен відшкодувати Позивачу 23 064,09 грн., у зв'язку з чим заявлена до стягнення вимога про стягнення страхового відшкодування підлягає задоволенню судом повністю відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог на користь Позивача в сумі 23 064,09 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ідентифікаційний код 16285602) 23 064 (двадцять три тисячі шістдесят чотири) грн. 09 коп. страхового відшкодування, 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.12.2015

Суддя І.І. Борисенко