КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа№ 916/781/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

представники сторін:

Від позивача: Лакотош Д.В.;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі № 916/781/15-г (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит"

про стягнення 178 330, 39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва 27.07.2015 по справі № 916/781/15-г позов ТОВ "Авто-Лідер Транс" до ПАТ Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" задоволено з урахуванням поданих позивачем уточнень, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 178 330 (сто сімдесят вісім тисяч триста тридцять) грн. 39 коп.

Рішення місцевого господарського суду про задоволення позову мотивовано тим, що відносини банку та володільця рахунку регулюються главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів обумовлено ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору, а тому у відповідача наявний обов'язок видати позивачу належні останньому грошові кошти в сумі 178 330,39 грн., які були розміщені на рахунку позивача, відкритому у відповідача. Також, місцевий господарський суд вказав те, що матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача з платіжними вимогами про перерахування коштів, а також те, що на розрахунковому рахунку позивача у банку № 4801 наявні грошові кошти в сумі 178 330,39 грн.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі № 916/781/15-г відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 - скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що платіжні доручення, які перераховані в позовній заяві і на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог, до відповідача на виконання не надходили. Крім того, апелянт вказував на те, що правовідносини сторін за договором банківського рахунку - не припинені, рахунок позивача у банківській установі відповідача не закритий, що виключає можливість видачі спірних коштів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" по справі № 916/781/15-г розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 16.09.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В., апеляційну скаргу по справі №916/781/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 11.09.2015 по справі №916/781/15-г поновлено ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі №916/781/15-г, апеляційну скаргу апелянта на зазначене рішення було прийнято до розгляду та призначено до розгляду на 21.10.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі №916/781/15-г відкладено до 27.10.2015, а ухвалою від 27.10.2015 - до 10.11.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2015 надав пояснення по суті спору та зазначав про необхідність надання апелянтом додаткових підтверджень доводів апеляційної скарги.

Апелянт у судове засідання 10.11.2015 своїх представників не направив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Крім того, представником позивача на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про продовження строку розгляду апеляційної скарги у справі № 916/781/15 на 15 днів, яку колегією суддів Київського апеляційного господарського суду задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі № 916/781/15-г на 15 днів, розгляд справи відкладено до 18.11.2015.

18.11.2015 через канцелярію суду позивачем подано додаткові пояснення по справі, в яких позивач вказував на те, що всі платіжні доручення позивачем надавались на виконання відповідачу через систему FC Business, якою позивач користувався на підставі договору про обслуговування банківського рахунку № 10 від 12.08.2014. Проте. Надати роздруківки з наведеної системи позивач не має можливості, оскільки у відповідача введено тимчасову адміністрацію.

В судовому засіданні 18.11.2015 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт в судове засідання 18.11.2015 представників не направив, причин неявки в судове засідання представників - не повідомив. Позивач про призначене судове засідання на 18.11.2015 повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

П.п. 3.9.1. п.п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників апелянта не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників апелянта за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними матеріалами справи, 11.08.2014 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (банк) був укладений договір на розрахунково-касове обслуговування № 23534 (далі - договір).

Згідно з п 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 4801 у національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 3.3.2 договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений до 16-00 год. робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 договору).

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання вказаного договору банк відкрив клієнту (позивачу) банківський рахунок у національній валюті № 480, на якому позивачем розміщувались кошти, і залишок яких станом на момент вирішення спору складав 178 330,39 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою позивача від 24.07.2015, а також банківською випискою по поточному рахунку позивача у національній валюті № 4801.

28.01.2015, 29.01.2015 та 05.02.2015 позивач звернувся до відповідача щодо виконання платіжних доручень №№ 140, 142-149, 153 на загальну суму 212 730,50 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав належним чином, а саме - не провів розрахункові операції на підставі наданих платіжних доручень на вказану суму.

09.02.2015 позивач звернувся до банку з вимогою щодо виконання платіжних доручень № 140 від 28.01.2015, №№ 142 - 147 від 29.01.2015, №№ 148 - 153 від 05.02.2015 на загальну суму 212 730,50 грн.

У відповідь на вказану вимогу банк виплатив позивачу грошові кошти у сумі 1 000,00 грн. та списав абонентські витрати за обслуговування у розмірі 158,00 грн.

Зазначені фактичні обставини у справі вірно встановлені місцевим господарським судом, перевірені судом апеляційної інстанції та матеріалами справи не спростовані.

Частиною 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 5 статті 341 Господарського кодексу України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Аналогічні положення містяться у п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22.

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки, на поточному рахунку позивача у національній валюті № 4801 наявні грошові кошти у сумі 178 330,39 грн.

Відповідач доказів виконання платіжних доручень №№ 142 - 147 від 29.01.2015 р., №№ 148 - 153 від 05.02.2015 р. за договором на розрахунково-касове обслуговування № 23534 від 11.08.2014 не надав ні місцевому господарському суду під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що банк не отримував зазначених вище доручень - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, оскільки подані позивачем копії платіжних доручень, а також лист - вимога від 09.02.2015 р. до банку про перерахування коштів свідчать, що такі платіжні документи подавались відповідачу, але неправомірно були не прийняті та не виконані.

Крім того, довод апелянта про те, що правовідносини сторін за договором банківського рахунку - не припинені, рахунок позивача у банківській установі відповідача не закритий, що виключає можливість видачі спірних коштів - суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставний та необгрунтований, оскільки позивач є власником грошових коштів, які розміщені у відповідача на рахунку № 4801, відкритому згідно умов укладеного між ними договору, і позивач наділений правами щодо захисту належного йому майна (до якого відносяться і грошові кошти) засобами, визначеними ст.ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, оскільки відповідачем порушується право позивача на належні йому грошові кошти, адже обов'язок з їх повернення відповідачем не здійснено станом як на момент вирішення спору в суді першої, так і суді апеляційної інстанції. Відповідачем не подано доказів виконання свого обов'язку з повернення коштів.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Як зазначено в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

При цьому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у справі №6-4324св 15 від 08.04.2015 року визначено, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, а тому вимоги про повернення грошових коштів шляхом перерахування на інший рахунок не відповідають нормам чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки відносини банку та володільця рахунку регулюються главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів передбачено ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору, а матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача з платіжними вимогами про перерахування коштів, а також те, що на розрахунковому рахунку позивача у банку № 4801 наявні грошові кошти в спірній сумі, у зв'язку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 178 330,39 грн. грошових коштів, розміщених на поточному рахунку позивача у національній валюті № 4801, відкритому у відповідача згідно умов договору - є законною обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Вже після порушення апеляційного провадження у справі № 916/781/15-г постановою Правління НБУ № 612 від 17.09.2015 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.

Оскаржуване судове рішення було винесено 27.07.2015, тобто до винесення постанови Правління НБУ № 612 від 17.09.2015 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і до запровадження тимчасової адміністрації.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення, суд першої інстанції вірно надав оцінку існуючих правовідносин сторін і встановив наявність порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем згідно умов Договору та приписів чинного законодавства.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі № 916/781/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі № 916/781/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 916/781/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала