РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015Справа №910/28101/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/28101/15

за позовом приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія

«Міжнародні Авіалінії України»;

до публічного акціонерного товариства «Златобанк»

про стягнення 62 817 588,31 грн.

Представники сторін:

від позивача: Повар О.М., довіреність б/н від 15.01.2015р.;

Козуба Б.Ю., довіреність № 01.3.1-12/58-2015 від 27.08.2015р.;

від відповідача: Хомичук Р.О., довіреність № 104 від 11.12.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» (надалі - відповідач) про стягнення 62 817 588,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 12.08.2012р. та Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 05.07.2013р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/28101/15 та призначено її розгляд на 19.11.2015р.

Присутній у судовому засіданні 24.09.2015р. представник позивача заявив усне клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю подати заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду було оголошено перерву до 17.12.2015р.

17.12.2015р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просить стягнути кошти у загальній сумі 133 171 503,31 грн.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються в межах нової ціни позову, визначеної позивачем у розмірі 133 717 503,31 грн.

Крім того, 17.12.2015р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та відзив на позовну заяву.

Присутні в судовому засіданні 17.12.2015р. представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача просив надати час для ознайомлення з заявою позивача про збільшення розміру позовних вимог та наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду було оголошено перерву до 29.12.2015р.

29.12.2015р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи.

Присутні в судовому засіданні 29.12.2015р. представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та заперечили щодо зупинення провадження у справі, посилаючись на непов'язаність даної справи зі справами № 910/16365/15 та № 910/20687/15.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву, та наполягав на зупиненні провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відмовив у його задоволенні, оскільки позовні вимоги у справах № 910/16365/15 та № 910/20687/15 грунтуються перш за все на умовах Кредитного договору № 07/12-KLMV від 18.01.2012р. та його виконанні, тоді як позовні вимоги у даній справі обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 12.08.2012р. і Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 05.07.2013р. При цьому, питання виконання Кредитного договору № 07/12-KLMV від 18.01.2012р. не вхидить до предмету доказування у даній справі.

Отже, суд вважає, що вирішення по суті справ № 910/16365/15 та № 910/20687/15 не може вплинути на вирішення спору у справі № 910/28101/15, а відтак відсутні підстави для зупинення провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК УКкраїни.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2010р. між спільним закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», яке перейменоване в приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - МАУ, Клієнт, позивач), та публічним акціонерним товариством «Златобанк» (надалі - Банк, відповідач) укладено Договір банківського рахунку № 1588-ЮР (надалі по тексту - Договір РКО-1).

Відповідно до пункту 1.1 Договору РКО-1, Банк відкриває Клієнту поточний/рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті (надалі - рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, в тому числі здійснює функції розрахункової палати та отримує плату за обслуговування Клієнта згідно з тарифами на операції та послуги по розрахунково-касовому обслуговуванню юридичних осіб в Банку, які передбачені в додатку №1 до даного договору.

Додатковою угодою від 16.01.2012р. до Договору РКО-1 сторони погодили умови розрахункового обслуговування позивача за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК».

Як зазначено в п. 4.1 Договору РКО-1, за допомогою АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» Клієнт може здійснювати підготовку платежів (по Україні та міжнародних) та заявок на купівлю/продаж безготівкової іноземної валюти (проведення конверсійних операцій) і відсилання їх до Банку телефонними каналами зв'язку або каналами мережі Інтернет, прийом банківських виписок за рахунками, отримання довідкової інформації.

Згідно з п. 7.1 Договору РКО-1, цей договір є укладеним на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 7.2 Договору РКО-1).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що Договір РКО-1 є чинним та сторони не вживали заходів для припинення його дії.

05.07.2013р., під час дії Договору РКО-1, позивач та відповідач уклали Договір банківського рахунку № 1588-ЮР (надалі - Договір РКО-2), у відповідності з пунктом 1.1 якого, Банк відкриває Клієнту поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті (надалі - Рахунок) на підставі окремої/их заяви/заяв Клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування Клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору, а Клієнт здійснює оплату наданих Банком за цим договором послуг згідно з Тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Банку, які передбачені в Додатку 1 до даного договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору РКО-2, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року, який обліковується з дати відкриття Рахунку за заявою Клієнта, або до моменту настання випадків закриття Рахунку, передбачених цим договором та чинним законодавством України. Якщо за 30 днів до строку припинення дії договору жодна із сторін письмово не заявить свої пропозиції щодо зміни чи його припинення, договір вважається продовженим на діючих в поточному році умовах ще на один рік. Термін дії договору на кожний наступний рік продовжується в аналогічному порядку.

Матеріали справи не містять доказів припинення дії Договору РКО-2.

Таким чином, між позивачем та Банком укладено два договори банківського рахунку (Договір РКО-1 та Договір РКО-2), які наразі є чинними та жоден з яких не містить положень, що укладений на заміну іншого.

Як стверджує позивач, Банк, всупереч умовам Договору РКО-1, Договору РКО-2 та положенням чинного законодавства України, тривалий час безпідставно не виконує/несвоєчасно виконує розрахункові документи позивача, що завдає останньому збитків, з позовом про відшкодування яких позивач звернувся до Господарського суду міста Києва.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Банку пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за порушення строків виконання платіжних доручень позивача в національній та іноземній валютах, а також стягнути з Банку залишки коштів на рахунках позивача у Банку.

Відповідач пред'явленого позову не визнає та вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку із запровадженням у Банку процедури ліквідації, що унеможливлює задоволення вимог кредиторів поза межами цієї процедури.

Оцінивши подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктом 8.4 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.

Таким чином, якщо інше не погоджено між клієнтом та банком в договорі банківського рахунка, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі досягнення сторонами згоди про продовження строків виконання банком розрахункових документів клієнта, такі строки у будь-якому разі не можуть перевищувати трьох операційних днів для міжбанківського переказу та двох операційних днів для внутрішньобанківського переказу.

Згідно з пунктом 2.3 Договору РКО-1, операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від Клієнта протягом операційного часу (понеділок-четвер з 9-00 по 17-00, п'ятниця з 9-00 по 16-30, передсвяткові дні з 9-00 по 16-00, обідня перерва з 13-00 по 13-45), здійснюються Банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 2.4 Договору РКО-1, Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з Клієнтом. Цей строк зазначається Клієнтом у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті.

Пунктом 2.5 Договору РКО-2 встановлено, що розрахункові документи позивача приймаються до виконання Банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Платежі з рахунку Клієнта проводяться за його дорученням на підставі розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня, на підставі розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються законодавством України, які надаються до Банку безпосередньо уповноваженою особою Клієнта, та/або у формі електронних розрахункових документів, що передаються Клієнтом по електронних каналах зв'язку за допомогою АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» або його Інтернет версії (пункт 2.6 Договору РКО-2).

Згідно з пунктом 2.8 Договору РКО-2, операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від Клієнта протягом операційного часу (понеділок-четвер з 9-00 по 16-00, п'ятниця з 9-00 по 16-00, передсвяткові дні з 9-00 по 16-00, передсвяткові дні (п'ятниця) з 9-00 по 15-00, обідня перерва з 13-00 по 13-45), здійснюються Банком в день надходження документів, при умові належного оформлення документів, необхідних для здійснення зазначених операцій відповідно до законодавства України та вимог Банку, і наявності достатніх коштів на Рахунку. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Як погоджено сторонами у пункті 2.11 Договору РКО-2, платіжні доручення позивача в іноземній валюті виконуються Банком наступним чином: в доларах США: до 15.00 - виконуються в день отримання Банком платіжного доручення в іноземній валюті (надалі - ПД), після 15.00 - на наступний банківський день; в Євро: до 13.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 13.00 - на наступний банківський день; в російських рублях: до 13.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 13.00 - на наступний банківський день; інші валюти: до 11.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 11.00 - на наступний банківський день, але в усіх зазначених випадках - не раніше дати валютування.

Згідно з пп. 3.3.1 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору РКО-2, банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Банк зобов'язаний за розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час (підпункт 3.3.4 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпункт 3.3.5 пункту 3.3 Договору РКО-2).

Наведені вище положення чинного законодавства України та договорів РКО-1, РКО-2 свідчать про те, що Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх отримання.

З матеріалів справи вбачається, що впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року позивач за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» надав в операційний час Банку 35 (тридцять п'ять) платіжних доручень в національній валюті України, 10 (десять) платіжних доручень в доларах США та 5 (п'ять) платіжних доручень в євро, що мали бути виконані Банком в день їх надходження.

Відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з пунктом 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, з наступними змінами та доповненнями, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Пунктом 3.6 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, з наступними змінами та доповненнями (надалі - Положення про переказ коштів в іноземній валюті) встановлено, що уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах у порядку, передбаченому пунктом 3.7 цієї глави.

Згідно з пунктом 3.7 Положення про переказ коштів в іноземній валюті, уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо платник не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку.

Уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Уповноважений банк повертає платникові платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на абзац другий частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму»), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку (пункт 3.8 Положення про переказ коштів в іноземній валюті).

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу ані про наявність підстав для невиконання/несвоєчасного виконання Банком поданих впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року платіжних доручень позивача, ані про повернення позивачу таких доручень із роз'ясненням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство, що свідчить про порушення Банком умов Договорів РКО-1, РКО-2 та підтверджує доводи позивача про прострочення Банком зобов'язань з виконання доручень позивача на переказ коштів в національній та іноземній валютах.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача про порушення Банком строків виконання доручень позивача на переказ коштів в національній та іноземній валютах, що були надані Банку з використанням системи електронних платежів впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року у кількості 35 (тридцять п'ять) платіжних доручень в національній валюті України (зокрема, платіжне доручення № 2048 від 01.09.2014 на 30 000 000,00 грн., платіжне доручення № 2536 від 28.10.2014 на 1 005 020,31 грн., платіжні доручення №№ 2862-2870 від 08.12.2014 на загальну суму 18 274 437,75 грн.), 10 (десять) платіжних доручень в доларах США (зокрема, платіжне доручення № 3763 від 14.10.2014 на 224 164,00 дол. США, платіжне доручення № 4297 від 13.11.2014 на 294 910,00 дол. США, платіжне доручення № 228 від 05.02.2015 на 800 000,00 дол. США) та 5 (п'ять) платіжних доручень в євро (зокрема, платіжне доручення № 3837 від 15.10.2014 на 100 000,00 євро, платіжне доручення № 3981 від 29.10.2014 на 240 000,00 євро).

Відповідно до частини 1 статті 1092 Цивільного кодексу України0 у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У відповідності до пункту 6.1 Договору РКО-1, пункту 6.2 Договору РКО-2, за несвоєчасне (пізніше наступного робочого дня після отримання платіжного документа) списання з вини Банку коштів з Рахунку Клієнта, а також за несвоєчасне зарахування суми, яку належить зарахувати на рахунок Клієнта, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,1 процента від відповідної суми за кожний день прострочення, але не більше 10 процентів від суми переказу.

Згідно з частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, у своєму листі від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховний Суд України наголосив на тому, що відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України сплати процентів, а відповідно до вимог статті 623 Цивільного кодексу України - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом. Судам слід мати на увазі, що передбачені статтею 32 Закону від 5 квітня 2001 р. № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» спеціальні правила щодо відповідальності банків при здійсненні переказу у вигляді сплати пені не виключають застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, наведені вище положення законодавства дають підстави стверджувати, що банк, який прострочив виконання доручення клієнта на переказ коштів, зобов'язаний сплатити такому клієнту пеню (пункт 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), 3 % річних, інфляційні втрати (стаття 625 Цивільного кодексу України) та відшкодувати збитки (стаття 623 Цивільного кодексу України).

Таким чином, суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком пені, 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з яким за порушення строків виконання Банком платіжних доручень позивача в національній та іноземній валютах, а також за безпідставне блокування Банком на рахунку позивача коштів у розмірі 24 000 000,00 грн., Банк зобов'язаний сплатити позивачу 6 741 889,14 грн. пені, 765 692,50 грн. 3% річних та 11 741 846,43 грн. інфляційних втрат. Відповідний розрахунок підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями позивача та виписками про рух коштів за його рахунками в Банку.

Суд також погоджується з доводами позивача, що невиконання Банком платіжних доручень МАУ завдало позивачу збитків як реальних, так і у вигляді упущеної (втраченої) вигоди.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення (частина 1 статті 225 Господарського кодексу України), включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За розрахунками позивача, невиконання/несвоєчасне виконання Банком розрахункових документів позивача завдало останньому реальних збитків у розмірі 20 399 147,29 грн., якими є: 549 047,26 грн. штрафних санкцій, сплачених позивачем на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на підставі Договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування від 01.01.2014р., у зв'язку з порушенням Банком строків виконання платіжних доручень позивача № 2724 від 14.11.2014р., №№ 2862-2864 від 08.12.2014р.; 5 813,84 доларів США та 64 250,93 євро процентів, сплачених позивачем за укладеним з Банком кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012р., у зв'язку з порушенням Банком строків виконання заяв позивача на купівлю валюти для погашення тіла кредиту у лютому 2015 року; 470 008,80 грн. пенсійного збору, банківської комісії за операціями з купівлі-продажу валюти та різниці між курсом купівлі та продажу іноземної валюти, у зв'язку з невиконанням Банком платіжного доручення позивача № 4098 від 05.11.2014р. про переказ на користь компанії Aviation Capital Group Corp. (США) 373 141,80 доларів США; 17 775 939,04 грн. валютних втрат за операціями, які позивач, у зв'язку з безпідставною відмовою Банку та блокуванням на Рахунку 24 000 000,00 грн. був змушений проводити через інші фінансові установи за значно більшим валютним курсом.

Наявні в матеріалах справи докази (виписки за рахунками позивача, договори з контрагентами, у тому числі Украерорухом, дані про операції купівлі-продажу валюти) підтверджують здійснений позивачем розрахунок заподіяних Банком збитків у розмірі 20 399 147,29 гривень.

При цьому, посилання Банку на невключення вимог МАУ про стягнення збитків до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, хоча такі й заявлялися МАУ на підставі заяви від 17.06.2015 № 01-19-187, не свідчить про необґрунтованість таких вимог.

Відповідно до частини 8 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. При цьому будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку (частина 4 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, сам по собі факт невключення до реєстру кредиторів банку окремих вимог кредитора не є підтвердженням безпідставності таких вимог, а має наслідком їх погашення, що в свою чергу, не позбавляє кредитора оскаржувати невключення таких вимог до реєстру у судовому порядку.

Також суд погоджується і з доводами позивача про заподіяння останньому збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди у розмірі 3 (три) мільйони доларів США, у зв'язку з невиконанням Банком платіжного доручення позивача № 2048 від 01.09.2014р.

Вказаним дорученням, що було подане до Банку за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ - БАНК», позивач ініціював переказ тридцяти мільйонів гривень з рахунку позивача у Банку на рахунок позивача у публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит».

Ініціювання даного переказу стало наслідком досягнутих позивачем з лізингодавцями домовленостей про погашення наявної на 01.09.2014р. заборгованості позивача по лізинговим платежам.

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2013р. між МАУ та компанією за законодавством Португальської Республіки PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA (надалі - Лізингодавець-1) укладено Генеральну угоду лізингу повітряних суден, яка доповнюється індивідуальними договорами операційного лізингу від 07.08.2013р. стосовно повітряних суден Боїнг 767 з серійними номерами виробника 25530, 25533 та 25536. Станом на 01.09.2014р. загальна заборгованість МАУ перед Лізингодавцем-1 по лізинговим платежам за зазначеними договорами складає 620 804,45 доларів США.

Також станом на 01.09.2014р. позивач мав заборгованість з лізингових платежів перед кіпрською компанією JUNAX SHARES LIMITED (надалі - Лізингодавець-2) у розмірі 236 000,00 доларів США та компанією за законодавством Португальської Республіки GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA (надалі - Лізингодавець-3) у розмірі 679 867,34 доларів США.

З метою врегулювання наявної заборгованості, позивачем із кожним з вищевказаних лізингодавців укладено договір про врегулювання від 01.09.2014р.

Згідно з умовами Договору про врегулювання від 01.09.2014р., укладеного між позивачем та Лізингодавцем-1 сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 620 804,45 доларів США до 08.09.2014 р., компанія PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 1 200 000,00 доларів США.

Згідно з умовами Договору про врегулювання від 01.09.2014р., укладеного між позивачем та Лізингодавцем-2, сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 236 000,00 доларів США до 08.09.2014р., компанія JUNAX SHARES LIMITED надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 500 000,00 доларів США.

Згідно з умовами Договору про врегулювання від 01.09.2014р., укладеного між позивачем та Лізингодавцем-3 сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 679 867,34 доларів США до 08.09.2014 р., компанія GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 1 300 000,00 доларів США.

У випадку несплати, часткової сплати та/або порушення строків сплати заборгованості за договорами про врегулювання, позивач позбавляється права на знижку по лізинговим платежам впродовж 2015-2016 років (пункт 2 кожного із договорів про врегулювання від 01.09.2014).

Отже, з наведеного вбачається, що у разі сплати позивачем до 08.09.2014 р. заборгованості по лізинговим платежам у загальному розмірі 1 536 671,79 доларів США, позивач мав право на знижку по таким платежам впродовж 2015-2016 років на загальну суму 3 000 000,00 дол. США.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, у редакції станом на вересень 2014 року, клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності) мають право купувати, обмінювати іноземну валюту через одного суб'єкта ринку за кожним зовнішньоекономічним договором з нерезидентом для розрахунків за торговельними операціями.

Матеріали справи свідчать, що лізингові договори, заборгованість за якими була урегульована позивачем з компаніями PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA, JUNAX SHARES LIMITED та GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA станом на вересень 2014 року обслуговувалися в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит».

Платіжним дорученням № 2048 від 01.09.2014р. позивач ініціював переказ 30 000 000,00 грн. з рахунку в Банку на власний рахунок в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», з метою придбання валюти та погашення за укладеними МАУ з компаніями PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA, JUNAX SHARES LIMITED та GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA лізинговими договорами заборгованості у розмірі 1 536 671,79 доларів США, як це передбачено договорами про врегулювання від 01.09.2014р.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання Банком платіжного доручення позивача № 2048 від 01.09.2014. Дане доручення не було також повернуте Банком позивачу із роз'ясненням причин невиконання, як того вимагає чинне законодавство.

Таким чином, суд дійшов висновку, що платіжне доручення позивача № 2048 від 01.09.2014р. на переказ 30 000 000,00 грн. на власний рахунок в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було прийняте Банком до виконання, однак з незалежних від позивача причин виконане не було.

Непроведення Банком ініційованого позивачем переказу в умовах достатності коштів на рахунках призвело до втрати позивачем права на отримання знижок по лізинговим платежам на суму 3 000 000 мільйони доларів США, що свідчить про заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди на відповідну суму.

За таких обставин, суд погоджується із правомірністю доводів позивача про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями Банку (порушення строків виконання доручень на переказ коштів) та завданими такими діями збитками (реальними та у вигляді упущеної (втраченої) вигоди).

Разом з тим, незважаючи на документальне підтвердження та обґрунтованість розрахунку позивачем пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків, вимога про їх стягнення з Банку не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015р. № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) прийнято рішення від 13.02.2015р. № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99, «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015р. до 12 травня 2016р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.05.2015р. № 100 внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно з даним рішення ліквідація в АТ «ЗЛАТОБАНК» здійснюється один рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Під кредитором (пункт 5 частини 1 статті 2 Закону) розуміється юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно зі статтею 45 Закону, в редакції на момент відкликання в Банку банківської ліцензії та прийняття рішення про його ліквідацію, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Як зазначено у частині 1 статті 49 Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (частина 8 статті 49 Закону).

На виконання статті 45 Закону, у встановлений законодавством строк, позивач звернувся до Банку із заявою про задоволення вимог кредитора № 01-19-187 від 17.06.2015.

03.09.2015р. виконавчою дирекцією Фонду затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку.

У відповідності до витягу із реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку станом на 26.10.2015р., акцептована сума вимог позивача складає 23 169 012,95 грн. та включає лише залишок коштів на рахунках позивача у Банку станом на 14.05.2015р.

З огляду на те, що до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку не включені вимоги позивача до Банку в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків, і відповідне невключення у судовому порядку позивачем не оскаржене, такі вимоги є погашеними в силу приписів частини 8 статті 49 Закону та не підлягають задоволенню при розгляді даної справи.

Крім того, суд приймає до уваги і той факт, що листом від 26.11.2014р. за № 1, що був доданий до претензії позивача від 26.11.2014р. № 4.2.10.71, та отриманий Банком 27.11.2014р., тобто до запровадження в Банку тимчасової адміністрації, позивач, на підставі ст. 601 ЦК України, здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку в частині відшкодування Банком 3 000 000,00 доларів США збитків (упущеної вигоди) за невиконання платіжного доручення № 2048 від 01.09.2014р. в рахунок погашення тіла кредиту (основного боргу) за кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 у розмірі 3 000 000,00 доларів США.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що на час вирішення спору наведений правочин зарахування сторонами не оскаржений, доказів визнання його недійсним у судовому порядку сторонами не надано, тобто в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України такий договір є дійсним, а також відсутність критерій нікчемності, визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд приходить до висновку про те, що такий правочин створює визначені ним правові наслідки для сторін.

Таким чином, відповідно до положень статті 601 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 203 Господарського кодексу України, зобов'язання Банку з відшкодування МАУ 3 000 000,00 доларів США збитків (упущеної вигоди) за невиконання платіжного доручення №2048 від 01.09.2014р. та зобов'язання МАУ з повернення Банку основного боргу (тіла кредиту) за Кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012р. у розмірі 3 000 000,00 доларів США є припиненими.

Аналогічні висновки щодо правомірності зарахування зустрічних однорідних вимог під час процедури ліквідації банку за заявою здійсненою до запровадження тимчасової адміністрації містяться в постанові Вищого господарського суду України від 02.04.2015р. у справі № 925/1333/14.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з Банку 23 169 012,95 грн. залишків коштів на рахунках у Банку.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно з частиною 3 статті 46 Закону, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З огляду на те, що тимчасова адміністрація у Банку запроваджена з 14.02.2015р., а з 14.05.2015р. Банк ліквідується, усі та будь-які вимоги позивача як кредитора Банку поза межами процедури ліквідації задоволенню Банком не підлягають.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону від 16.07.2015 № 629-VIII, з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Згідно з листом Фонду від 21.09.2015р. за № 12-33820/15 «Щодо реалізації деяких норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пункт 8 частини другої статті 46 Закону застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку. При цьому, погашення зобов'язань за кредитом боржника, наданим банком в іноземній валюті, за рахунок кредиторських вимог такого боржника до цього банку здійснюється шляхом перерахування суми кредиторських вимог в національній валюті в іноземну валюту за курсом, встановленим на дату проведення операції.

Заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформували (лист Фонду від 08.12.2015р. № 21-51564/15).

Як свідчать матеріали справи, Фондом акцептовані вимоги позивача до Банку в частині 23 169 012,95 грн. залишків коштів, що перебували на рахунках позивача у Банку на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку.

Договірне списання з цих рахунків передбачене підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору РКО-1, пунктом 2.17 Договору РКО-2 та підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Кредитного договору.

Згідно з підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору РКО-1, Банк має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків позивача у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладеними з Банком, та чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.17 Договору РКО-2 Банк має право на договірне списання коштів з рахунків МАУ для виконання зобов'язань за цим договором та/або за іншими договорами, укладеними між Банком та МАУ в повному обсязі чи в їх частині, на розсуд Банку (зокрема, але не виключно, за кредитними договорами, договорами поруки, застави тощо). Таке право згідно з підпунктом 2.17.1 пункту 2.17 Договору РКО-2 може бути реалізоване Банком за умови настання строку виконання боргових зобов'язань за Договором РКО-2 та/або за будь-яким іншим договором, укладеним між МАУ та Банком, з моменту настання строку виконання таких зобов'язань і в сумі, яка дорівнює сумі таких зобов'язань або в будь-якій частині (у випадку недостатності коштів на рахунках МАУ для повного виконання боргових зобов'язань - в наявній (доступній) сумі).

Підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Кредитного договору, строк кредитування за яким продовжено сторонами до 20.04.2016р., встановлено, що Банк має право на договірне списання коштів з будь-якого рахунку МАУ.

Зобов'язання позивача за Кредитним договором забезпечені Іпотечним договором №07/12-KLMV/S-3 від 09.10.2012р., укладений між Банком та кіпрською компанією ДЖУНАКС ШЕАРС ЛІМІТЕД, предмет іпотеки - два літаки Боїнг 737-500, та Договором застави майнових прав № 07/12-KLMV/S-4 від 10.01.2013р., укладений між позивачем та Банком, предмет застави - майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти за Договором № 0480/Е-07 від 23.08.2007р. на виконання чартерних авіаперевезень, що укладений між позивачем та ТОВ «ПЕГАС ТУРИСТИК».

Враховуючи, що з моменту укладення вищевказаних договорів застави, предмети застави за ними не змінювались, а на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку на рахунках позивача перебувало та перебуває на теперішній час 23 169 012,95 грн., можливість договірного списання яких передбачена Кредитним договором та Договорами РКО-1 і РКО-2, позивач, керуючись пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону, 21 жовтня 2015 року надіслав Банку заяву від 21.10.2015р. за № 01.3.1-10/228 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Отже, суд вважає, що даною заявою позивач правомірно здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку в частині повернення наявних на рахунках МАУ в Банку коштів, що на 21.10.2015р. за офіційним обмінним курсом Національного банку України еквівалентні 1 053 667,28 доларам США, проти вимоги Банку про погашення МАУ тіла кредиту (основного боргу) за Кредитним договором у розмірі 1 053 667,28 доларів США.

Таким чином, і зобов'язання МАУ з повернення Банку 1 053 667,28 доларів США кредитних коштів, і зобов'язання Банку з повернення МАУ 23 169 012,95 грн. залишків коштів на рахунках, що на дату зарахування (21.10.2015р.) становлять 1 053 667,28 доларів США, є припиненими.

Водночас, встановлені вище обставини не спростовують висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.01.2016р. Суддя А.І. Привалов А.І. Привалов