ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 918/1234/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплосервіс" Дубровицької районної ради про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 4 180 грн. 74 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-137 від 13.05.2014р.;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 21 грудня 2015 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Теплосервіс" Дубровицької районної ради (далі - КП "Теплосервіс", відповідач) про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 4 180 грн. 74 коп.

Ухвалою суду від 04 листопада 2015 року позовну заяву №14/2-1331 від 22.10.2015р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1234/15, розгляд якої призначено на 19 листопада 2015 року.

17 листопада 2015 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача (а.с.47).

Ухвалою суду від 19 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 07 грудня 2015 року.

07 грудня 2015 року від представника позивача на адресу суду надійшло власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору (а.с. 54).

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 21 грудня 2015 року.

У судовому засіданні 21 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

У судове засідання 21 грудня 2015 року представник відповідача не з'явився, однак направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за відсутності представника останнього.

З урахуванням заяви представника відповідача про розгляд справи за відсутності представника останнього, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Теплосервіс" Дубровицької районної ради (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №13/2547-БО-28, згідно якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що газ продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов Договору, в період з січня 2013 р. по грудень 2013 р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 023 724 грн. 35 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.15-25).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений природний газ розраховувався, однак із порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу.

Наведені вище обставини і стали підставою для звернення ПАТ НАК Нафтогаз України до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 1 050 грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 573 грн. 18 коп., пені у сумі 2 556 грн. 88 коп.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до cт. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Що стосується розрахунку пені у розмірі 2 556 грн. 88 коп., здійсненого позивачем, то суд, перевіривши зазначений розрахунок, встановив, що при його здійсненні позивач помилково не врахував того, що день сплати коштів в погашення боргу, не вважається днем прострочення грошового зобов'язання, як це передбачено пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, - з огляду на що, суд зробив власний розрахунок пені за допомогою системи „Ліга-Закон.

Отже, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2 404 грн. 43 коп..

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що при здійсненні даного розрахунку позивачем допущені ті ж самі помилки, що і при здійсненні розрахунку пені, в зв'язку з чим судом здійснено власний розрахунок 3% річних за допомогою системи „Ліга-Закон.

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 539 грн. 19 коп..

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат щодо прострочення сплати поставленого газу, здійснений за жовтень - грудень 2013 р., суд вважає, що позивач правомірно та арифметично вірно нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 1 050 грн. 68 коп..

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали, врахувавши наведені правові норми та перевіривши суми заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Теплосервіс" Дубровицької районної ради є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 2 404 грн. 43 коп. пені, 539 грн. 19 коп. 3% річних, 1 050 грн. 68 коп. інфляційні втрати. У решті позовних вимог в частині стягнення 152 грн. 45 коп. пені, 33 грн. 99 коп. 3% річних відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплосервіс" Дубровицької районної ради (34100, Рівненська обл., Дубровицький р-н, м. Дубровиця, вул. Шкільна, буд. 27, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 2 404 (дві тисячі чотириста чотири) грн. 43 коп. пені, 539 (п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 19 коп. 3% річних, 1 050 (одна тисяча п'ятдесят) грн. 68 коп. інфляційні втрати та 1 163 (одну тисячу сто шістдесят три) грн. 68 коп. витрат по оплаті судового збору.

У решті позовних вимог в частині стягнення 152 грн. 45 коп. пені, 33 грн. 99 коп. 3% річних відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2015 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6);

3 - відповідачу рекомендованим (34100, Рівненська обл., Дубровицький р-н, м. Дубровиця, вул. Шкільна, буд. 27).