РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/29213/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» про стягнення 79 140,43 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Гошкодер О.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» про стягнення 79 140,43 грн. (з яких: 30 564,62 грн. заборгованість, 18 278,13 грн. інфляційні втрати, 30 297,68 грн. штраф), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/29213/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.12.2015 р., зобов'язано сторін надати певні пояснення та документи.

Через відділ діловодства суду 11.12.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.12.2015 р. представник позивача надав суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні; надав документи, які залучено до матеріалів справи; підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.12.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 16.12.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» (надалі - сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» (надалі - сторона-2) був укладений договір № 1035 від 11.12.2013 р. (надалі - договір), згідно з умовами якого сторони погодили затвердити суму завданих збитків, в зв'язку із несвоєчасним виконанням сторною-2 умов договору підряду № 2013/3 від 02.01.2013 р., укладеного між сторонами, що призвело до повторного виконання стороною-1 робіт по влаштуванню основи під підлоги пташників № 2-4, 8-10 Бригади № 4 з вирощування курчат-бройлерів на території Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області,за межами населеного пункту, які підлягають відшкодуванню стороною-2 стороні-1, у загальній сумі 151 488,44 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 25 248,07 грн., які складаються з :

- 26 069,68 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 4 344,94 грн. за заміну замоклого грунту площею 2400 кв.м. у пташнику № 2 згідно дефектного акту 1 (додаток № 1 до договору);

- 26 192,46 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 4 365,41 грн. за заміну замоклого грунту площею 2400 кв.м. у пташнику № 3 згідно дефектного акту 2 (додаток № 2 до договору);

- 22 711,78 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 3 785,29 грн. за заміну замоклого грунту площею 2300 кв.м. у пташнику № 4 згідно дефектного акту 3 (додаток № 3 до договору);

- 27 750,62 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 4 625,10 грн. за заміну замоклого грунту площею 2400 кв.м. у пташнику № 8 згідно дефектного акту 4 (додаток № 4 до договору);

- 27 402,44 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 4 567,07 грн. за заміну замоклого грунту площею 2400 кв.м. у пташнику № 9 згідно дефектного акту 5 (додаток № 5 до договору);

- 21 361,46 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 3 560,24 грн. за заміну замоклого грунту площею 2100 кв.м. у пташнику № 10 згідно дефектного акту 6 (додаток № 6 до договору);

Всі платежі по цьому договору здійснюються стороною-2 шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок сторони-1, зазначений в реквізитах договору (п. 2.1. договору).

У відповідності до п. 2.2. договору, розрахунки проводяться стороною-2 на підставі дефектних відомостей з розрахунком завданих збитків. Розрахунки за завдані збитки проводяться стороною-2 частинами, але, у будь-якому разі, не пізніше 01.06.2014 року.

Сторони при необхідності здійснюють звірку взаєморозрахунків з обов'язковим підписанням акту звірки (п. 2.3. договору).

Права та обов'язки сторін обумовлені розділом 3 договору.

Згідно з п. 4.3. договору, у разі якщо порушення перерахування коштів стороною-2, з вини сторони-2 складе понад 5 (п'ять) календарних днів, то крім неустойки,визначеної в п. 4.2. цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 штраф у розмірі 20 % від суми завданих збитків, зазначених в п. 1.1. договору.

Цей договір вступає в дію з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, згідно даного договору (п. 5.1. договору).

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору сторонами було підписано акт виконаних робіт (надання послуг) № 255 від 11.12.2013 р., відповідно до якого відповідач підтвердив та визнав суму завданих збитків 151 488,44 грн. та не має претензій до позивача.

Однак, в порушення виконання умов договору відповідач не здійснив повний розрахунок за умовами договору,а здійснив лише часткове погашення заборгованості на суму 120 923,82 грн., що підтверджується актом № 3265 від 14.02.2014 р. про залік однорідних вимог та погашення заборгованості на суму 20 923,82 грн. та актом № б/н від 08.07.2014 р. про залік однорідних вимог та погашення заборгованості на суму 100 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором станом на 02.11.2015 р. становить 30 564,62 грн.

Враховуючи наведене, Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» звернулось до Господарського суду м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» про стягнення 79 140,43 грн. (з яких: 30 564,62 грн. заборгованість, 18 278,13 грн. інфляційні втрати, 30 297,68 грн. штраф), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 934 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати за даним договором не виконав належним чином.

Відповідач у жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» заборгованості за договором № 1035 від 11.12.2013 р. в розмірі 30 564,62 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» про стягнення 30 564,62 грн. заборгованості за договором № 1035 від 11.12.2013 р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню повністю.

Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» просить суд також стягнути з відповідача 18 278,13 грн. інфляційних втрат за період з червня 2014 р. до вересня 2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.4. договору, у випадку порушення клієнтом терміну оплати, визначеного в п. 3.11. цього договору, клієнт зобов'язаний сплатити на користь експедитора додатково 10 % річних (від суми заборгованості) за кожен день прострочення згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України).

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 18 278,13 грн. інфляційних втрат за період з червня 2014 р. до вересня 2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

Позивач просить стягнути з відповідача 30 297,68 грн. 20 % штрафу за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.3. договору, у разі якщо порушення перерахування коштів стороною-2, з вини сторони-2 складе понад 5 (п'ять) календарних днів, то крім неустойки,визначеної в п. 4.2. цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 штраф у розмірі 20 % від суми завданих збитків, зазначених в п. 1.1. договору.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 30 297,68 грн. 20 % штрафу за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Індустріальні технології» (03151, м. Київ, вул. Керченська, 7/7, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» (08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, 1, ) в особі Відокремленого підрозділу «Птахофабрика «Вінницький бройлер» (24326, Вінницька область, м. Ладижин, вулиця Слобода, 141, ) 30 564 (тридцять тисяч п'ятсот шістдесят чотири) грн. 62 грн. заборгованості, 18 278 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 30 297 (тридцять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 68 коп. штрафу та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина