ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Справа № 918/1242/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного підприємства-фірми "Інтерекопласт"

до Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-реконструкція",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд"

про визнання недійсним договору генпідряду

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 12.01.2015 р.;;

від відповідача-1 - ОСОБА_2, довіреність б/н від 25.03.2015р.;

від відповідача-2 - ОСОБА_3, довіреність б/н б/д;

від відповідача-3 - ОСОБА_4, довіреність б/н б/д.

Відповідно до ч.7 ст.811 ГПК України при розгляді судової справи здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер h25-d8131-613а1.

У судовому засіданні 28 грудня 2015 року, відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство-фірма "Інтерекопласт" (далі ППФ «Інтерекопласт», позивач) звернулось до господарського суду Рівненської області із позовом до Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому (далі УКБ Рівненського міськвиконкому, відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-реконструкція" (далі ТОВ «Арт-реконструкція, відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд" (далі ТОВ «Рівнетраснбуд», відповідач-3) про визнання недійсним договору генпідряду.

Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року позовну заяву б/н б/д прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1242/15, розгляд якої призначено на 23 листопада 2015 року.

10 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача ППФ "Інтерекопласт" надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.45-46).

19 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-2 ТОВ "АРТ-реконструкція" надійшов відзив (а.с.50).

20 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-1 УКБ Рівненського міськвиконкому надійшов відзив на позовну заяву(а.с.51-53).

Також, 20 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-3 ТОВ "Рівнетрансбуд" надійшов відзив (а.с.86-87).

23 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача ППФ "Інтерекопласт" надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи (а.с.100-101), клопотання про витребування доказів (а.с.102-103).

Судом 23 листопада 2015 року у судовому засіданні розглянуто заяву про вжиття заходів забезпечення позову та встановлено наступне.

У своїй заяві позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони УКБ Рівненського міськвиконкому, ТОВ «Арт-реконструкція, ТОВ «Рівнетраснбуд» здійснювати будь-які види робіт по будівництву (продовженню будівництва, добудові тощо) житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 12.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, суду не надано жодних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення позивача про утруднення виконання рішення без надання доказів у підтвердження наявності таких обставин, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у зв'язку із чим заява позивача не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 23 листопада 2015 року було оголошено перерву до 07 грудня 2015 року.

04 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-1 УКБ Рівненського міськвиконкому надійшло пояснення (а.с.117).

07 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача ППФ "Інтерекопласт" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.124).

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 21 грудня 2015 року, у звязку із неявкою представника позивача.

21 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача ППФ "Інтерекопласт" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.130).

Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року розгляд справи відкладено на 28 грудня 2015 року, у звязку із неявкою представника позивача.

25 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-1 УКБ Рівненського міськвиконкому надійшло пояснення (а.с.139-140).

У судових засіданнях уповноважений представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У судових засіданнях представники відповідачів позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзивах, просили відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2005 року між Рівненською міською радою (далі - Орендодавець) та Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Орендар) було укладено договір оренди землі №76, відповідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку, загальною площею 8887 м2, яка знаходиться на вул. Буковинській, 12 в м. Рівному для будівництва житлового будинку. (а.с. 54-55)

Рішенням Рівненської міської ради №4025 від 30 вересня 2010 року "Про скасування пункту 2 рішення Рівненської міської ради від 12 червня 2007 року №878 та поновлення договорів оренди земельних ділянок Управлінню капітального будівництва" поновлено на десять років договір оренди землі №76 від 17.11.2005р. шляхом укладання нового договору. (а.с. 64)

03 грудня 2010 року між Рівненською міською радою (далі - Орендодавець) та Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Орендар) було укладено договір оренди, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Рівному, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.06.2011 року за №0061. Відповідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку, загальною площею 7 092 м2, яка знаходиться на вул. Буковинській, 12 в м. Рівному для будівництва житлового будинку. (а.с. 65-66)

Судом встановлено, що Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської є замовником будівництва житлового будинку на вул. Буковинській, 12, що підтверджується Дозволом на виконання будівельних робіт №413 від 05.12.2006 р.. (а.с. 91)

Крім того, судом встановлено, що 15 грудня 2004 року між Управлінням капітального будівництва, як Замовником, ТзОВ «Постулат», як Інвестором було укладено інвестиційний договір з будівництва ж/б МКР-62, на земельній ділянці, яка знаходиться на вул. Буковинській, 12 (будівельна адреса) в м. Рівному. (а.с. 70)

Для фінансування будівництва житлового будинку Інвестором були залучені кошти від жителів міста Рівне. Як зазначає відповідач-1 ТзОВ "Постулат" свої зобов'язання за інвестиційним договором не виконало.

23 серпня 2006 року між ТзОВ «Постулат» (Інвестор-підрядник) та Приватним підприємством фірмою «Інтерекопласт» (Новий інвестор) було укладено договір про переведення прав та обов'язків, відповідно до якого права та обов'язки Інвестора-підрядника по інвестиційному договору з будівництва ж/б 12 МКР-62, перейшли до Нового інвестора. (а.с. 71-72)

23 серпня 2006 року між Управлінням капітального будівництва Рівненського міськвиконкому (далі - Замовник) та Приватним підприємством фірмою "Інтерекопласт" (далі- Інвестор) було укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12. (далі - Договір) (а.с. 14-16)

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, м. Рівне (далі - Об'єкт), а Інвестор фінансує та виконує будівництво об'єкту.

Відповідно до розділу 4 Договору інвестор не є власником Об'єкту в цілому, а також всіх матеріалів, незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що розділ 4 Договору містить виправлення, у зв'язку з чим судом було оглянуто оригінал договору, примірник якого подано суду для огляду Управлінням капітального будівництва.

Згідно п. 8.3. Договору Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку в разі не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щоквартала.

Позивач вважає, що Інвестиційний договір є дійсним та чинним, оскільки не розірваний і не визнаний недійсним в судовому порядку.

Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Договір є розірваним, оскільки Управлінням капітального будівництва 08 липня 2015 року було направлено Приватному підприємству фірмі "Інтерекопласт" повідомлення про розірвання договору на підставі п. 8.3 Договору. (а.с. 74)

Таким чином, інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року є розірваним.

Частинами 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок розірвання договору за пропозицією сторони у випадку, коли право одностороннього розірвання договору сторонами не передбачено.

Згідно із п. 8.3 Договору замовник може розірвати договір в односторонньому випадку, зокрема, у разі, не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щоквартала.

Суд звертає увагу на ту обставину, що шляхом надіслання 08.07.2015 року Приватному підприємству фірмі "Інтерекопласт" повідомлення про розірвання договору, Управлінням капітального будівництва Інвестиційний договір було розірвано в односторонньому порядку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

З аналізу вказаної норми вбачається, що передумовою для односторонньої відмови від договору незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору, а одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

При цьому, суд зазначає, що таке повідомлення про розірвання договору було вчинено Управлінням капітального будівництва шляхом надіслання 08.07.2015р. повідомлення №01-19/576 від 02.07.2015р. позивачу та доказами його надіслання позивачу і отримання останнім 14.07.2015 року.

Суд враховує, що ПП фірма "Інтерекопласт" не зверталось до суду з позовом про визнання дійсним Інвестиційного договору від 23.08.2006р., про його розірвання або ж про невиконання Управлінням капітального будівництва своїх обов'язків за ним, тощо.

Окрім цього, було встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 року у справі № 918/761/15 Управлінню капітального будівництва було відмовлено у задоволенні позову про визнання Інвестиційного договору недійсним поданого з підстав недодержання вимог ст. 215, ч.ч. 1-5, 6 ст. 203 ЦК України та вимог Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 роз'яснено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Розірвання договору не позбавляє сторону в майбутньому про звернення до суду із позовом про повернення виконаного за договором, про відшкодування збитків, визнання його недійсним тощо.

З цього приводу, суд зазначає, що оскільки Інвестиційним договором від 23.08.2006 року було передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, намір розірвати договір могло бути реалізоване і без погодження з іншою стороною договору, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що вказаний договір є розірваним в липні 2014 року.

Як встановлено судом, 09.10.2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненського міської ради (Замовник) та ТзОВ "Арт-реконструкція" (Інвестор) було укладено договір № 0110 про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м. Рівному. (а.с. 118-120)

За умовами Договору № 0110 про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м. Рівному Управління капітального будівництва надало ТзОВ "Арт-реконструкція" будівельний майданчик для будівництва, проектну документацію та незавершене будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12, а ТзОВ "Арт-реконструкція" зобов'язалось на власний ризик та за власні кошти забезпечити реалізацію інвестиційного проекту з будівництва об'єкту.

Окрім цього, було встановлено, що 19 жовтня 2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненької міської ради (далі - Замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-Реконструкція" (далі - Інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд" (далі - Підрядник) був укладений договір генпідряду №17. (оригінал оглянуто судом) (а.с. 121-122)

30 жовтня 2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненької міської ради (далі - Замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-Реконструкція" (далі - Інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд" (далі - Підрядник) було укладено додаткову угоду №1 до Договору генпідряду №17 від 19.10.2015р., відповідно до пункту ІІ-А якої Договір генпідряду №17 був викладений в новій редакції. (а.с. 88-90)

Відповідно до пункту 1.1. договору генпідряду №17, в редакції від 30.10.2015 року, Підрядник зобов'язується виконати роботи з будівництва житлового будинку на вул. Буковинська, 12 у місті Рівному згідно із затвердженою проектною-кошторисною документацією, здати в експлуатацію Об'єкт у встановлений термін.

Замовник та/або Інвестор зобов'язується виконати надати Підряднику будівельний майданчик, проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку і в розмірах, передбачених цим Договором та додатками до нього.

Згідно п. 2.1.1. договору генпідряду №17, в редакції від 30.10.2015 року, термін введення Об'єкта в експлуатацію - не пізніше 31 грудня 2015 року.

В обгрунтування визнання недійсним Договору генпідряду №17 позивач посилається на порушення Управлінням капітального будівництва умов п. 9.1 Інвестиційного договору від 23.08.2006 року (який розірвано), в якому вказано про те, що у правовідносинах, що виникають за даним Договором, забороняється застосовувати без згоди іншої сторони відступлення права вимоги та (або) перевід боргу на третю сторону.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 року у справі № 918/761/15, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, не підлягають доказуванню, а саме, що Інвестиційний договір про будівництво житлового будинку по вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування. Відповідно, Управління капітального будівництва і ПП фірма "Інтерекопласт", є одночасно, і боржниками, і кредиторами у вказаному зобов'язанні.

Управління капітального будівництва вказало про те, що у зв'язку із нездійсненням позивачем фінансування об'єкту у повному обсязі, у строки передбачені Інвестиційним договором від 23.08.2006 року, недобудовою об'єкта, неможливістю його введення в експлуатацію з підстав невиконання позивачем умов договору, Управлінням капітального будівництва було розміщено в газеті "Вісті Рівненщини" за 19.06.2015 року оголошення про пошук інвестора для добудови об'єкту (копію додано до відзиву поданого суду 20.11.2015 р.). (а.с. 80) В подальшому укладено договір з новим інвестором № 0110.

Позивач зазначає, що Договір генпідряду №17 від 19 жовтня 2015 року фактично передбачає передачу і прав, і обов'язків Приватного підприємства фірми "Інтерекопласт", передбачених Інвестиційним договором від 23.08.2006 року, іншій особі, а Управління капітального будівництва виконавчого комітету рівненської міської ради фактично в односторонньому порядку відмовляється від зобов'язань за Інвестиційним договором, у зв'язку з чим вказаний договір є таким, що прямо суперечить вимогам частини першої статті 516, статті 520, статті 525 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що оскільки ПП фірма "Інтерекопласт" до будівництва ТзОВ "Арт-реконструкція" не залучало і згоди на залучення яких замовнику будівництва не давало, вказаний договір порушує права та охоронювані законом інтереси ПП фірми "Інтерекопласт" і суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вважає, що є підстави для визнання Договору генпідряду №17 недійсним в судовому порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-5 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилаючись на вказані норми права як на підставу для визнання договору недійсним позивачем не вказано в чому полягає недодержання сторонами правочину - Управлінням капітального будівництва, ТзОВ "Арт-реконструкція" та ТзОВ "Рівнетрансбуд" ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України.

В обгрунтування позову позивач посилається на порушення сторонами договору п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

А в силу вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, зокрема, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як вже було вказано вище позивач не звертався до суду із позовом про визнання дійсним Інвестиційного договору, про зобов'язання Управління капітального будівництва виконати його умови, тощо.

Згідно п. 2.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року №11 не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу ч. 5 ст. 12 названого Кодексу презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав або повинен був знати про наявність перешкод до вчинення правочину, зокрема те, що продавець майна не мав права його відчужувати, це може свідчити про недобросовісність набувача й бути підставою для задоволення позову про витребування у нього цього майна.

Позивач також зазначає, що Договір генпідряду №17 не містить усіх істотних умов, а саме зазначає, що предмет договору фактично відсутній, оскільки найменування предмету, як: "виконання робіт по об'єкту "Продовження будівництва 5-ти поверхових блок-секцій житлового будинку (в осях ІІІ-VІІІ) на вулиці Буковинська, №12" не дає змоги в будь-який спосіб визначити обсяги і види будівельних робіт. Також вважає, що "п.1.2. Замовник та Інвестор зобов'язуються прийняти та оплатити будівельні роботи на умовах і строк, що встановлені цим Договором" (позивач стверджує, що умови і строк не передбачені взагалі) не дає можливості зрозуміти, хто саме з цих двох, коли і в який спосіб має оплатити будівельні роботи.

Частиною 5 ст. 318 ГК України визначені істотні умови для договорів підряду, а саме: найменування сторін; місце і дата укладення; предмет договору (найменування об'єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов'язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об'єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об'єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.

При цьому, суд зазначає, що в договорі генпідряду №17 від 19.10.2015 року, із змінами і доповненнями викладеними в додатковій угоді №1 від 30.10.2015 року, сторонами були узгоджені всі істотні умови, передбачені частиною 5 ст. 318 ГК України.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, як вказано в п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за загальними правилами не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. Виключенням із цього правила є договори оренди землі.

Позивач в обгрунтування позову посилається також на пп. 4.1.1. та 4.1.2 пункту 4.1. Інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23.08.2006 року, який розірвано, і вказує про те, що Інвестор, тобто ПП фірма "Інтерекопласт", є власником Об'єкту як в цілому так і власником незавершеного будівництва, частин Об'єкту і всіх матеріалів. Відповідно вказує, що саме позивач був і залишається єдиним і законним власником незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року (готовністю об'єкта 95%).

Однак, суд враховує те, що вказаний договір розірвано в односторонньому випадку, та крім того, в примірнику договору, оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні, який надано суду Управлінням капітального будівництва, в пп. 4.1.1. та 4.1.2 пункту 4.1. Інвестиційного договору містяться виправлення, а відтак згідно вказаного договору ПП фірма "Інтерекопласт" не є власником Об'єкту як в цілому так і не є власником незавершеного будівництва, частин Об'єкту і всіх матеріалів.

Інвестиційний договір від 23.08.2006 року укладений між позивачем та Управлінням капітального будівництва є розірваним, позивач не є стороною Договору генпідряду №17, і ним не обгрунтовано чим саме правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, того, що сторони договору не мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору не було вільним і не відповідало внутрішній волі, того, що правочин не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд вважає вимоги позивача про визнання Договору генпідряду №17 недійсним необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного при укладенні договору генпідряду N17 від 19.10.2015 року сторонами дотримано всіх передбачених статтею 203 Цивільного кодексу України вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст оспорюваного договору відповідає вимогам закону, додержана встановлена форма договору, правоздатність сторін за договором.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність заявлення даного позову. А відтак, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 04.01.2016 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 5 примірників:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39);

3- відповідачу-1 рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 6);

4- відповідачу-2 рекомендованим (69096, м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, 23/8);

5- відповідачу-3 рекомендованим (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39).