ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.12.2015 Справа № 908/3089/15

Справа передана за підсудністю відповідно до ст.ст. 15, 17 ГПК України.

За протоколом автоматичного розподілу визначено склад колегії суддів.

Господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Гринько С.Ю., суддів Бойко І.А., Овсяннікової О.В. при секретарі судового засідання Татарина Б.Т., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Дніпропетровськ

до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" м. Маріуполь

про стягнення 262087,74 грн.

без участі представників сторін.

СУТЬ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 262087,74 грн. за поставлену продукцію відповідно договору № 1834 від 24.07.2014року, укладеному відповідачем з підприємцем ОСОБА_2, який відступив свої вимоги йому договором № 20 від 03.02.2015р.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на договір поставки № 1834 від 24.07.2014року та специфікації до нього, за яким постачальник (ОСОБА_2) поставив відповідачу товар, що підтверджується накладними, підписаними уповноваженими представниками відповідача, які діяли за довіреностями. Отриманий товар відповідач сплатив частково, що підтверджується витягами з банківських рахунків.

Відповідач не погоджується з вимогами позову вважаючи, що позивач не є стороною договору поставки, належна заміна кредитора не відбулася, так як підпунктом 10.10 пункту 10 договору № 1834 передбачено сторонами, що жодна сторона не має права передавати третім особам повністю або частково свої права та обов'язки без попередньої письмової згоди іншої сторони. А так як письмову згоду на отримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прав постачальника за договором № 1834 від 24.07.2014року від сторони договору (покупця) не отримано, вважає, що позивач не є стороною договору, тобто не набув прав кредитора.

Позивач надав письмове клопотання від 22.06.2015р. вих. № 06/22-3 про зупинення провадження у справі до вирішення спору, пов'язаної з нею іншої справи № 905/449/15 про визнання недійсним п.10.10 договору №1834 від 24.07.2014року.

Господарський суд ухвалою від 09.07.2015р. зупинив провадження у справі в зв'язку з розглядом іншої справи № 905/449/15 між цими ж сторонами про визнання недійсним договору № 1834 від 24.07.2014року в частині п.10.10, який є підставою позову по даній справі.

03.11.2015р. до господарського суду надійшла заява від представника відповідача про поновлення провадження по справі № 908/3089/15 у зв'язку з винесенням рішення господарським судом Донецької області від 27.08.2015р. по справі № 905/449/15, що явилось підставою для зупинення провадження по даній справі. Ухвалою від 04.11.2015року про поновлення провадження у справі, розгляд справи призначений на 10.11.2015року.

До господарського суду надійшов лист від господарського суду Запорізької області для приєднання до цієї справи заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Дніпропетровськ про затвердження мирової угоди з текстом мирової угоди.

Представники сторін не скористались своїм законним правом на участь в судовому засіданні, про час і місце якого були належним чином повідомленні.

Продовжений строк вирішення спору на 15 днів за клопотанням сторони відповідно до ст. 69 господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю представників сторін, доказів визнання керівниками сторін тексту укладеної мирової угоди, доказів погодження відповідачем про передачу прав третім особам повністю або частково прав і обов'язків відповідно до п.10.10 договору № 1834 від 24.07.2014р.

Вияснив думки сторін, викладені у письмові формі сторонами, проаналізувавши представлені сторонами документи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Спір стосується правомірності заміни кредитора відповідно до договору про відступлення права вимоги в зобов'язаннях, що виникли із договору купівлі-продажу.

В частині другої ст.626 ЦК термін «право вимоги» прямо ототожнюється з суб'єктивним правом, що виникає на підставі договору та входить до змісту зобов'язання. Законодавець чітко визначився, що суб'єктивне право, яке входить до змісту зобов'язання набуває характеру вимоги тільки при настанні певних юридичних фактів.

Встановлено, що позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх прав наданих йому договором № 20 від 03 лютого 2015року про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 передав право вимоги по зобов'язанням, які виникли відповідно договору поставки № 1834 від 24 липня 2014року.

Законом або договором можуть встановлюватися правила (умови), відповідно до яких кредитор в зобов'язанні не може бути замінений. Такі правила встановлюються ст..ст.515,1219 ЦК тощо.

Із ст.513 ЦК випливає, що правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні повинен вчинятися в тій же формі, що і правочин, на підставі якого виникло це зобов'язання.

Відповідно ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором.

Таким чином, до нового кредитора переходять права первісного кредитора за правилами, встановленими договором поставки.

Оцінюючи викладені сторонами в договорі поставки № 1834 від 24 липня 2014року умови, за якими здійснюються права і обов'язки сторін, господарський суд встановив наступне:

Договором поставки сторони передбачали, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 постачає ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відповідно до специфікацій обладнання за умови оплати.

Пунктом 10.10 договору поставки сторони узгодили , що жодна із сторін не вправі передавати третім особам повністю або частково свої права і обов'язки по цьому договору без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Таким чином сторони визначили заборону договором заміну кредитора чи боржника в зобов'язанні, що виникає на підставі договору поставки № 1834 від 24 липня 2014року без попередньої письмової згоди сторони договору.

03 лютого 2015року постачальником за договором поставки - ФОП ОСОБА_2. без письмової згоди іншої сторони договору поставки - ПАТ «ММК ім.Ілліча» відступлено право вимоги третій стороні - ФОП ОСОБА_1

Сама заборона договором заміни кредитора в зобов'язанні, що виникає на підставі цього договору не є перешкодою для заміни кредитора в такому зобов'язанні зі згоди боржника, оскільки перевагу при правозастосуванні слід надати згоді боржника як спеціальній юридичній дії, в порівнянні з якою встановлена договором заборона кваліфікується як загальна.

Однак, господарський суд зазначає, що в силу спеціального правила ст.1080 ЦК заборона договором відступати право грошової вимоги до боржника не є перешкодою для укладення окремого договору відступлення такої вимоги на користь фактора. Але таке відступлення не звільняє особу, яка відступила грошову вимогу на користь фактора, від зобов'язань і відповідальності перед боржником в зв'язку з порушенням умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, новий кредитор, позивач по справі, після отримання права грошової вимоги відповідно до договору про відступлення права від 03 лютого 2015року тільки повідомив боржника - ПАТ «ММК ім. Ілліча» про існування договору № 20, але не отримав на це згоду.

Враховуючи, що позивач, при укладанні договору про відступлення права вимоги не врахував застереження, зазначеного в п.2.1, а саме, що для отримання права вимоги він повинен був отримати від первісного кредитора всі документи, які засвідчують права, а також інформацію, яка є важливою для здійснення своїх прав і в п.10.10 щодо обов'язкової письмової згоди іншої сторони за договором на передачу третьої особі повністю або частково своїх прав і обов'язків.

Оскільки первісний кредитор не отримав письмової згоди від сторони за договором поставки на передачу частини своїх зобов'язань, зокрема відступити право грошової вимоги без письмової згоди відповідача, тому вимога позивача є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню.

Визнання обставин учасниками судового процесу, зокрема, визнаної мировою угодою не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд може не прийняти такого визнання, якщо:

- визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає вона дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення;

- сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинене даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози чи насильства, інших протиправних дій.

За наявності відповідних сумнівів суд вправі зажадати від учасників судового процесу доведення обставин за загальними правилами статей 4-3, 32-34 ГПК.

Проаналізувавши надану мирову угоду, господарський суд встановив, що вона підписана 30.04.2015року від позивача - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (в подальшому - кредитор) та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності № 09/01 від 01.01.2015р., виданої Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з метою врегулювання існуючого господарського спору № 908/3089/15.

Одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода, яка може стосуватися лише прав і обов»язків сторін щодо предмета позову (частина перша і третя ст. 78 ГПК) .

Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суду (ст.28 ГПК). Від імені юридичних осіб, підписуються особами, яким надано право укладати мирові угоди на підставі виданої довіреності, закріпленої печатками підприємств.

Укладення мирової угоди неможливо в таких випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватися волевиявленням сторін.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

Оскільки мирова угода стосується виконання зобов'язань за договором № 1834 від 24.07.2014року, в якому є застереження відносно недопустимості передачі прав і обов'язків третім особам без письмової згоди сторони, мирова угода не можу бути затвердженою, оскільки змінює волевиявлення сторін за зобов'язанням.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі ст.ст. 509, 510, 511, 512, 514 ЦК України, ст.ст. 49, 82, 84, 85, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Дніпропетровськ про стягнення 262 087,74 грн. з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» м. Маріуполь за відсутністю підстав.

Судовий збір покласти на позивача.

Головуючий суддя С.Ю. Гринько

Суддя І.А. Бойко

Суддя О.В. Овсяннікова