ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2015 р. Справа № 925/1368/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від першого відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреностями;

від другого відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю;

третя особа із самостійними вимогами (Черкаська обласна рада): ОСОБА_4 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_5 проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства "Облархбюро" до Золотоніської районної ради Черкаської області та до Золотоніської районної державної адміністрації

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання права власності комунального проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства "Облархбюро" Черкаської обласної ради на гараж на два машиномісця загальною площею 39,30 кв.м., який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша, Черкаської області. В останні судові засідання представник позивача не з'явився, однак відмови від позову суду не подано, а тому слід вважати, що позивач свої позовні вимоги підтримує повністю.

Ухвалою від 04 вересня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Черкаську обласну раду за заявою цієї особи (а.с. 80-81). Черкаська обласна рада просить суд визнати за собою право власності на вказаний гараж, зокрема з підстав, що позивач є підприємством Черкаської обласної ради і все його майно належить обласній раді. Свої позовні вимоги представник третьої особи підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач-1 - Золотоніська районна рада проти задоволення позову заперечив та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про що надав відзив на позов № 514/01-13 від 02.09.2015 року ( а.с. 45-49).

Відповідач-2 - Золотоніська райдержадміністрація Черкаської області також просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 82-83). Відповідачі подали клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, третьої особи і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що у позові позивачу та третій особі із самостійними вимогами на предмет спору слід відмовити повністю щодо обох відповідачів, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне :

У відповідності до розділу 1 Загальні положення статуту ОСОБА_5 проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства "Облархбюро" (а.с. 26), позивач є підприємством обласної комунальної власності, яке створено розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації від 03.11.1997 року № 449.

27 січня 1970 року виконавчим комітетом Золотоніської міської ради депутатів трудящих (а.с. 12) було прийнято рішення № 9/17 "Про виділення земельної ділянки технічному бюро районної архітектури під будівництво автогаража", яким було дозволено технічному бюро районної архітектури замовити проектно-кошторисну документацію на будівництво автогаража на земельній ділянці комбінату комунальних підприємств згідно вказівки архітектора міста.

05 жовтня 2003 року Золотоніським відділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації на користь позивача був виготовлений технічний паспорт на гараж "б", який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша (а.с. 13-18). Спірний гараж на схемі техпаспорта (а.с. 14) заштриховано.

Позивач доводить, що спірний гараж збудовано ним у період 1971-1995 років і його площа становить 39,30 кв.м., як вказано у акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, господарський та побутових споруд, садового будинку в експлуатацію (а.с.19).

Позивач також доводить, що у 2003 році спірний гараж було тимчасово передано ним у користування Золотоніської райдержадміністрації за проханням голови Золотоніської РДА від 22.10.2003 року, який просив здійснити тимчасовий обмін 2х гаражів для легкових автомобілів, які належать КП "Облархбюро" та знаходяться у дворі районної ради на 1 гараж на 2 автомобілі на території управління сільського господарства і продовольства (по вул. Сурікова, 8а), в якому в даний час знаходиться група КП "Облархбюро".

Тимчасовий обмін гаражами було здійснено (а.с. 20,21).

В подальшому, у листопаді 2014 року гараж по вул. Сурікова, 8а позивач повернув на вимогу Золотоніської райдержадміністрації, а спірний гараж по вул. Садовий проїзд, 5 залишився у протиправному володінні Золотоніської РДА.

За доводами позивача, всі його звернення до Золотоніської РДА з приводу повернення спірного гаражу на 2 машиномісця залишилися без задоволення, з чого і виник спір.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги про визнання права власності на спірний гараж по вул. Садовий проїзд, 5 м. Золотоноша, зокрема, на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки через фактичне володіння гаражем і невизнання прав на гараж за КПВАПП "Облархбюро" з боку відповідачів у справі, позивач не має можливості оформити та реалізувати свої права власника нерухомого майна.

Зі свого боку, Черкаська обласна рада, як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, просить право власності на спірний гараж загальною площею 39,30 кв.м. по вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області, визнати за собою, оскільки згідно положень статуту позивача все його майно є обласною комунальною власністю і належить йому лише на правах повного господарського відання. Відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти свої майном. Відповідно до норм ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавленим цього чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК).

На заперечення проти позову позивача та третьої особи із самостійними вимогами у справі, перший відповідач, Золотоніська районна рада, подала у справу документи про те, що з 2004 року за Золотоніською районною радою на праві власності оформлено спірний гараж літ. "б" у складі комплексу будівель по вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша, Черкаської області. Вказаному відповідачу оформлено свідоцтво про право власності від 03.09.2004 року ( а.с. 94), яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518.

За доводами представників всіх учасників судового процесу, рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518 ніколи ніким не оскаржувалося та не було скасовано.

Дане рішення прийнято місцевим органом влади у відповідності до п. 10 пп. б ст. 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції 2004 року), яким визначено, що у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать в т.ч. облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Реєстрацію права власності доручено провести бюро технічної інвентаризації ( а.с. 66).

Золотоніській районній раді оформлено та видано технічний паспорт на нежитлове приміщення-майновий комплекс по вул, Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша (а.с. 62).

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, судом встановлено, що станом на час вирішення спору, право власності на спірний гараж належним чином зареєстровано за Золотоніською районною радою із видачею свідоцтва про право власності (а.с. 72).

Також у справу подано докази про те, що спірний гараж розташовано на земельній ділянці, переданій Золотоніській районній раді у постійне користування згідно рішення Золотоніської міської ради народних депутатів від 26.02.2003 року № 26-11-24 (а.с. 87-90).

Натомість, жодного поснення та доказу про наявність права землекористування під спірним гаражем у позивача та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, від цих осіб у справу не подано.

Оскільки підставою для оформлення права власності на спірний гараж за Золотоніською районною радою було прийняття рішення виконкому Золотоніської міської ради № 518 від 12.08.2004 року у межах його компетенції (а.с. 66), то без оскарження і скасування цього рішення та свідоцтва про право власності, позивач не вправі ставити питання про визнання права власності на гараж за собою, оскільки в такому випадку виникне ситуація існування двох рівноцінних правоустановчих документів у різних осіб, що лише породить нові спори.

Визнання права (власності) та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування згідно ст. 16 ЦК України є самостійними способами захисту порушеного права.

Ні позивач, ні третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, не ставили перед судом питання про визнання незаконним рішення виконкому Золотоніської міської ради № 518 від 12.08.2004 року з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства та одночасного порушення прав позивача чи третьої особи. Тому оцінка даного рішення не відноситься до предмету доказування у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд погоджується із доводами представника першого відповідача про те, що позивач та третя особа у справі не мають станом на час вирішення спору жодного правоустановчого документу на спірний гараж, оскільки свідоцтво про право власності на гараж є лише у Золотоніської районної ради, а технічні паспорти на гараж, які виготовлені органом БТІ, взагалі не є доказом виникнення та реєстрації права власності на спірне майно.

На підставі викладеного, з матеріалів справи вбачається, що станом на час вирішення спору Золотоніська районна рада є власником з належно оформленими та зареєстрованими правами на гараж літера "б" у складі майнового комплексу за адресою вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області.

Таким чином, без оскарження та скасування рішення виконкому Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518, яким було оформлено право власності на спірний гараж за Золотоніською районною радою, позивач і третя особа передчасно ставлять питання про визнання права власності на спірне майно за собою.

Також суд звертає увагу на те, що ст. 392 ЦК України, на підставі якої позивач та третя особа у справі просять визнати право власності на гараж, визначає, що (саме) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У постанові ВГСУ від 10.04.2012 р. справа N 5016/2236/2011(6/141) викладено правову позицію про те, що "диспозицією ст. 331 ЦК регулюється порядок набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва, тобто, таке право власності особою ще не набуте. В той час, як диспозицією ст. 392 ЦК захищається вже існуюче право власності, в разі його оспорювання будь-ким. Статтею 392 ЦК передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності".

Отже, ст. 392 ЦК України не може використовуватися як правова підстава для первинного набуття права власності на майно, оскільки суб"єктом застосування цієї норми може бути лише власник майна, тобто вже попередньо зареєстрована в установленому порядку особа із статусом власника, а не особа, яка лише прагне набути та оформити за собою право власності.

У Висновках Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111- 16 ГПК України, за II півріччя 2012 р., викладено правовий висновок про те, що у речових правовідносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанови Верховного Суду України від 4 грудня 2012 р. у справі N 3-55гс12, від 11 грудня 2012 р. у справі N 3-65гс12).

Зі змісту частини 1 статті 317 ЦК України вбачається, що права володіння, користування та розпорядження майном належать власникові цього майна.

Ст. 321,387,391 ЦК України, на які також посилається позивач і третя особа, не є нормами, які є підставою для визнання права власноті на майно.

Позивач чи третя особа ще до часу оформлення права власності на спірний гараж за Золотоніською районною радою (2004 рік) могли оформити за собою право власності відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 7 лютого 2002 року, за яким оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадилося з видачею свідоцтва про право власності. Однак таких дій для захисту своїх прав ні позивач, ні третя особа у справі, не вчинили.

Таким чином позивач та третя особа у справі не мають належних і допустимих доказів, які б свідчили про набуття ними статусу власника майна, що дає їм можливість скористатися ст. 392 ЦК України для пред"явлення та задоволення їх позовів.

Крім того, судом встановлено, що на час вирішення спору позивач взагалі не може бути суб'єктом набуття права власності на спірне майно за змістом положень свого статуту, у п. 4.2. якого визначено, що майно підприємства є обласною комунальною власністю і належить йому на правах повного господарського відання.

Всі повноваження власника майна, яке знаходиться у віданні позивача, здійснює виключно Черкаська обласна рада ( розділ 6 статуту), а тому лише до компетенції цієї особи може відноситися і питання про захист права власності на спірний гараж. В протилежному випадку позивача слід вважати таким, що заявив позов в інтересах іншої особи, а саме - власника всього свого майна - Черкаської обласної ради, що не допускається чинним ГПК України.

Доводи представників відповідачів в цій частині суд вважає повністю обгрунтованими.

У відповідності до ст. 84 ГПК, якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них.

Враховуючи встановлені судом обставини існування у першого відповідача неоскаржених правоустановчих документів на спірне майно та те, що позивач не може бути суб'єктом набуття і захисту права власності, що може належати лише Черкаській обласній раді, суд вважає, що у позові ОСОБА_5 проектно-виробничому архітектурно-планувальному підприємству "Облархбюро" слід відмовити повністю.

До такого ж висновку суд приходить і щодо позовних вимог третьої особи у справі, Черкаської обласної ради, про визнання права власності на гараж, виходячи з такого:

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що спірним майном є саме гараж літ. "б" заштрихований на схемі (а.с. 14), хоча його площа за документами позивача становить 39,30 кв.м., а відповідачі за своїми документами вважають його площею 54 кв.м. (7,5 х 7,2). З приводу місця розташування гаражу спору між сторонами немає.

З цих підстав суд не може однозначно стверджувати, що предмет спору у справі не існує (відсутній).

Свій позов третя особа просить задовольнити на тій підставі, що позивач, який має акт про прийняття гаражу в експлуатацію (а.с.19), є його забудовником, а саме підприємство позивача є підприємством обласної комунальної власності, власником всього майна якого є Черкаська обласна рада. Представник третьої особи підтверджує доводи позивача про те, що між позивачем та Золотоніською райдержадміністрацією були певні домовленості про обмін гаражами та користування ними, однак вважає, що спірний гараж є власністю обласної ради і протиправно утримується відповідачами.

Після подання відповідачами у справу підтверджуючих документів про те, що спірний гараж зареєстрований на праві власності за Золотоніською районною радою у складі комплексу об'єктів по вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області (а.с. 94), ні позивач ні третя особа у справі не надали пояснення суду про те, з яких підстав позов про визнання права власності на гараж вони підтримують також і щодо другого відповідача - Золотоніської районної державної адміністрації.

Також представник третьої особи підтвердила, що Черкаська обласна рада ніколи не оскаржувала рішення виконкому Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518 про оформлення права власності на спірний гараж у складі комплексу будівель за Золотоніською районною радою.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що без оскарження та скасування вказаного рішення як незаконного і такого, що одночасно порушує права позивача чи третьої особи у справі (ст. 21 ЦК України), слід вважати, що ні позивач ні третя особа не довели суду факт порушення їх права оформленням за Золотоніською районною радою права власності на спірний гараж. Зміст порушеного права з боку Золотоніської РДА з урахуванням обставини оформлення права власності на спірний гараж за першим відповідачем, суду не пояснений та не доведений.

У даній справі суд обмежений предметом доказування і не вправі оцінювати законність чи незаконність рішення виконкому Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518 про оформлення права власності на спірний гараж.

До прийняття відповідного судового рішення з цього питання право власності на гараж, набуте Золотоніською районною радою, слід вважати правомірним (ст. 328 ЦК України). Норма закону, з якої прямо випливає незаконність набуття першим відповідачем у справі права власності на гараж, ні позивачем ні третьою особою суду не вказана.

Відповідачами заявлено проти позовних вимог позивача та третьої особи клопотання про застосування строку позовної давності для відмови у позові з мотивів, що і позивач і третя особа у справі були обізнані ще з 2007-2008 років про факт оформлення за Золотоніською районною радою права власності на спірний гараж (між учасниками процесу велося листування із повідомленням цієї обставини - копії листів а.с. 92,210 ). Позивач і третя особа своєчасно не вжили заходів щодо оскарження правовстановлюючих документів першого відповідача та відновлення своїх прав (а.с.84, 206).

Перший відповідач, Золотоніська районна рада, подала суду докази про те, що рада тривалий час користувалася спірним гаражем як власним майном, передавала його в оренду, а сам гараж отримала у складі об'єктів права комунальної власності, які передані місцевим громадам в процедурі роздержавлення (а.с.45 з додатками, 99-163).

У відповідності до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом цієї норми, у разі, якщо суд встановить, що позивач не довів свого порушеного права, то відмовляти у позові слід саме з цієї підстави, а якщо факт порушення права має місце, однак строк позовної давності пропущено без поважних причин, то відмовити у позові слід саме з підстав пропуску цього строку.

Судом встановлено, що перший відповідач володіє правоустановчими документами на спірний гараж, виданими на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Дане рішення слід оскаржувати в самостійному позові і за змістом ст. 21 ЦК України факт порушеного права доводиться одночасно із доказуванням невідповідності вимогам чинного законодавства рішення органу влади чи органу місцевого самоврядування. Тому слід вважати, що станом на час вирішення спору позивач та третя особа не довели існування свого порушеного права на спірний гараж, оскільки не оскаржили правоустановчі документи про право власності першого відповідача у справі.

Тому у позові стосовно вимог позивача та третьої особи у справі слід відмовити повністю щодо обох відповідачів у справі, через недоведеність ними свого порушеного права та обґрунтованості позовних вимог.

Дана обставина виключає застосування до позовних вимог строку позовної давності, клопотання про що подано відповідачами.

На підставі ст. 49 ГПК України при відмові у позові судові витрати за розгляд позовів покладаються на позивача та третю особу у справі із самостійними вимогами на предмет спору.

Керуючись ст. 49,82-85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові позивачу ОСОБА_5 проектно-виробничому архітектурно-планувальному підприємству "Облархбюро" - відмовити повністю.

У позові третій особі із самостійними вимогами на предмет спору, Черкаській обласній раді - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 04 січня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських