ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 р. Справа №917/1067/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства "ФЕСТО",

вул. Борисоглібська, 11, м. Київ, 04070

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Техвагонмаш", проспект Полтавський, 2-Д, м. Кременчук Полтавської області, 39600

про стягнення 957 341, 29 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство "ФЕСТО" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техвагонмаш" про стягнення 957 341, 29 грн., з яких 643 998,40 грн. - основного боргу, 95 594,06 грн. - пені, 5 187,27 грн. - 3 % річних, 212 561,56 грн. - інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання відповідно до укладеного 03.01.2012р. між сторонами Договору купівлі-продажу №73/МТС-12.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 15.06.2015 р. на 11:00 год.

15.06.2015 р. позивачем на виконання вимог ухвали суду надано додаткові документи, які судом приєднані до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №8975 від 15.06.2015 р.), в зв'язку з чим розгляд справи 15.06.2015 р. відкладено на 01.07.2015 р.

01.07.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 01.07.2015 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

Позивач через канцелярію суду надав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. №11320 від 10.08.2015 р.), в якій просить суд стягнути з відповідача 212 561,56 грн. інфляційних втрат, 5 187,27 грн. 3% річних та 95 594,06 грн. пені.

Судом враховано рекомендації викладені в постанові Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в яких вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення 212 561,56 грн. інфляційних втрат, 5 187,27 грн. 3% річних та 95 594,06 грн. пені.

11.08.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення вимог заперечує, зокрема зазначає, що станом на 01.01.2012 р. вже існувала заборгованість відповідача перед позивачем за іншим договором, що підтверджується наданим актом звірки розрахунків за період з 01.01.2012 р., тоді як договір укладено 03.01.2012 р. У відзиві поданому 11.08.2015 р. відповідач повідомив, що заборгованість по даному договору погашена ним в повному обсязі, щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних заперечує, оскільки позивач на підставі статті 697 ЦК України мав право вимагати повернення товару, а не нараховувати неустойку та інфляційні втрати як за порушення грошового зобов'язання.

Представник позивача в судові засідання 11.08.2015 р. та 12.08.2015 р. не з'явився, в заяві про зменшення розміру позовних вимог просив суд розглянути справу за відсутності його уповноваженого представника. Суд вказане клопотання задовольнив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечував з мотивів викладених у відзиві.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 11.08.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив, що 3 січня 2012 року між Дочірнім підприємством "Фесто" (надалі Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничою фірмою "Техвагонмаш" (надалі Покупець відповідач) було укладено договір купівлі-продажу №73/МТС-12 (надалі Договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- в порядку та на умовах, визначених Договором, Продавець продає, а Покупець - придбає - пневматичне обладнання та комплектуючі до нього (далі за текстом -"Товар") (п. 1.1 Договору);

- сторонами досягли згоди, що у зв'язку з коливаннями цін на ОСОБА_2 ціни за одну одиницю ОСОБА_2 будуть вказані у Специфікаціях (п. 2.1 Договору);

- до ціни ОСОБА_2 включена вартість тари, упакування і маркування (п. 2.2. Договору);

- ціна Договору визначена і погоджена Сторонами у Специфікаціях, що додаються до Договору і є його невід'ємними частинами (п. 2.3 Договору);

- форма оплати: 50% від загальної вартості ОСОБА_2 - передоплата; 50% (решта) від загальної вартості ОСОБА_2 - оплата протягом 5-ти банківських днів після відвантаження ОСОБА_2 на склад Покупця. У випадку, якщо строк поставки менше 10 календарних днів або сума рахунку складає менше десяти тисяч гривень, Покупець здійснює 100% передоплати. (п. 3.1 Договору);

- строки здійснення Продавцем відвантаження ОСОБА_2 визначені і погоджені Сторонами у Специфікаціях, що додаються до Договору і є його невід'ємними частинами, або в кожному рахунку. За згодою Сторін допускається дострокове відвантаження ОСОБА_2 (п. 4.4 Договору);

- у разі, якщо недоліки поставленого товару можуть бути усунуті без повернення її "Постачальнику", "Покупець" має право вимагати від "Постачальника" усунення недоліків у місцезнаходженні товару або усунути їх своїми засобами за рахунок Постачальника (п. 6.2 Договору);

- у випадку виявлення дефектів товару, "Покупець" зобов'язаний протягом 5-ти календарних днів з моменту виявлення дефектів повідомити про це "Постачальника" в письмовій формі шляхом відправки "Постачальнику" (рекомендованим листом з повідомленням) рекламації (дефектної відомості) (п. 6.4 Договору);

- за порушення умов Договору сторони несуть взаємну цивільно-правову відповідальність, передбачену діючим законодавством України (п. 7.1 Договору);

- у випадку затримки оплати товару "Покупець" за вимогою "Постачальника" сплачує йому суму заборгованості з урахуванням:

а) встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу;

б) 3% річних від суми простроченого платежу;

в) пені, що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу (п. 7.2 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2012 р. (п. 10.6 Договору).

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, якими внесено зміни до Договору, зокрема Додатковою угодою №3 від 31.12.2013 р., продовжено строк дії Договору до 31.12.2014 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами покладених обов'язків.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як зазначив позивач, на виконання умов Договору в період з 2013 по 2014 роки останнім було передано відповідачу ОСОБА_2 у кількості та найменуваннях замовлених відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями специфікацій, рахунків (а. с. 44-219). Остання поставка здійснена 24 листопада 2014 року.

У відповідності до п. 3.1 Договору оплата здійснюється протягом 5-ти банківських днів після відвантаження ОСОБА_2 на склад Покупця.

Однак відповідач здійснював оплату отриманого ОСОБА_2 з порушенням строків. 29.01.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою сплатити суму заборгованості протягом 7 днів, яка станом на 26.01.2015 р. становила 659 096,74 грн. За розрахунком позивача сума заборгованості станом на час подачі позову до суду становила 643 998,40 грн.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав неналежним чином, оскільки розрахувався в повному обсязі за отриманий товар (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог), однак з порушенням строків розрахунків, встановлених Договором.

Враховуючи те, що відповідач не задовольнив подану претензію протягом 7 днів, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 212 561,56 грн. інфляційних втрат за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р., 5 187,27 грн. 3% річних за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р. та 95 594,06 грн. пені за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 212 561,56 грн. інфляційних втрат та 5 187,27 грн. 3% річних нарахованих за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до статті 610, статті 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 3.1 Договору оплата здійснюється протягом 5-ти банківських днів після відвантаження ОСОБА_2 на склад Покупця. Доставка/факт отримання ОСОБА_2 відповідно до накладних відображено в наданій довідці ПАТ "ДПД України" (а.с. 220).

Дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 7.2. Договору.

На думку позивача пеню необхідно нараховувати враховуючи 7 денний термін з моменту отримання відповідачем претензії на підставі п. 2 статті 530 ЦК України, а саме з 10.02.20.15 р. (докази отримання претензії а. с. 26).

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що задоволенню підлягають 212 561,56 грн. інфляційних втрат за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р., 5 187,27 грн. 3% річних за період з 10.02.2015 р. по 18.05.2015 р. та 95 594,06грн.пені.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Твердження відповідача щодо відсутності у позивача права нараховувати штрафні санкції, оскільки відповідно до статті 697 ЦК України останній мав вимагати повернення товару не приймається судом до уваги, так як нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат передбачено п. 7.2 Договору та нормами чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, в зв'язку з подачею позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, останньому необхідно повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, дослідивши і оцінивши подані докази, керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Техвагонмаш" (проспект Полтавський, 2-Д, м. Кременчук Полтавська область, 39627, код 32686844) на користь Дочірнього підприємства "ФЕСТО" (вул. Борисоглібська, 11, м. Київ, 04070, код 13683489) 212 561,56 грн. інфляційних втрат, 5 187,27 грн. 3% річних, 95 594,06грн.пені та 4 354,97 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. Повернути з Державного бюджету України Дочірньому підприємству "ФЕСТО" (вул. Борисоглібська, 11, м. Київ, 04070, код 13683489) судовий збір в розмірі 12 879,99 грн. сплачений платіжним дорученням №768 від 18.05.2015 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.