КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/25906/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: Добров О. І. - представник за довіреністю від 15.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015

у справі № 910/25906/15 (суддя Грєхова О. А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент»

до 1. Державної казначейської служби

2. Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про стягнення 2 591,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з Державного бюджету України через відповідача 1 матеріальної шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями відповідача 2, в сумі 2 591,88 грн., яка становить вартість висновків експертиз.

Рішенням Господарського суду міста Києва 09.11.2015, повний текст якого складений 13.11.2015, у справі № 910/25906/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що збитки у розмірі 2 591,88 грн. понесені ним внаслідок неправомірних дій відповідача 2, які полягали у відмові у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю, в той час як факт відсутності передбачених п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України підстав для відмови позивачу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю встановлений постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі № 808/8068/13-а та, відповідно до приписів ст. 35 ГПК України, не потребує доведення під час вирішення спору сторін у цій справі.

Не погоджуючись з рішенням, Запорізька митниця Державної фіскальної служби звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач 2 зазначив про те, що оспорюване рішення винесено з порушенням норм матеріального права.

Так, апелянт зазначив про те, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі №808/8068/13-а встановлено, що оскільки подані позивачем одночасно з митною декларацією документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного позивачем методу її визначення, містили певні розбіжності, перелік яких наведений у рішенні про корегування митної вартості товарів, у відповідача (Запорізької митниці Державної фіскальної служби) згідно приписів ч. 3 ст. 53 МК України були підстави для письмової вимоги декларанту про надання додаткових документів, тобто судом встановлено, що дії митного органу про витребування висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, є правомірними, що виключає можливість стягнення з відповідача 2 збитків.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги апелянт послався на те, що відповідно до приписів Митного кодексу України додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надає за їх наявності і саме він на власний розсуд вирішує надавати або не надавати інші документи, на те, що скасування рішення про коригування митної вартості не свідчить про наявність вини та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду, та на те, що судові рішення про визнання дій митного органу протиправними відсутні.

Ухвалою від 27.11.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби Міністерства юстиції України прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015, у зв'язку з виходом судді Рябухи В.І. з лікарняного, склад колегії суддів змінено.

Ухвалою від 14.12.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби прийнято до свого провадження.

Позивач та відповідач 1 представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідача 1 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача 2 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача 2, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 та Вищого адміністративного суду України від 30.10.2014, у справі № 808/8068/13-а за позовом ТОВ «Технохімреагент» до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про корегування митної вартості товарів від 04.07.2013 № 112050000/2013/000551/2 та картку відмови Запорізької митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №112050000/2013/00687. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Копії вказаних судових рішень долучені сторонами до матеріалів цієї справи.

При вирішенні спору сторін у справі № 808/8068/13-а встановлено:

«22.12.2011 року між фірмою-продавцем «Yixing-Union Biochemical Co.,Ltd.» (Китай) та ТОВ «Технохімреагент» (покупець) було укладено контракт № 11077/ІМ, відповідно до якого продавець зобов'язується продати, а покупець придбати товари(продукцію) згідно специфікацій і умов, зазначених у відповідних Додатках до Контракту.

Згідно Додатку №5 до Контракту № 11077/ІМ від 22.12.2011, продавець взяв на себе зобов'язання щодо поставки ТОВ «Технохімреагент» продукту - лимонної кислоти моногідрату у кількості 25 000,00 кг за ціною 0,700 доларів США за кілограм на загальну суму 17500,00 доларів США.

На виконання умов контракту, у липні 2013 року, фірма «Yixing-Union Biochemical Co.,Ltd.» поставила на ТОВ «Технохімреагент» лимонної кислоти моногідрат за ціною згідно умов контракту та додатку №5 до нього.

При митному оформлені зазначеного товару, 03.07.2013 до Запорізької митниці Товариством була подана ВМД №112050000/2013/017187 для митного оформлення вантажу у режимі імпорт. Митна вартість товару була визначена декларантом відповідно до ціни угоди. На підтвердження зазначеної у декларації митної вартості товару позивачем було також надано митному органу документи, перелік яких наведений у митній декларації.

Того ж дня Запорізькою митницею декларанту було надано повідомлення про те, що згідно вимог ст. 53 МК України, митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом метод визначення митної вартості та містять ряд розбіжностей:

1) платіжні доручення в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 та №152 від 22.05.2013 містять адресу банка-бенефіціара, що не відповідає адресі, зазначеній в інвойсі від 24.05.2013 №00814746;

2) платіжні доручення в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 та №152 від 22.05.2013 містять інформацію щодо сум, перерахованих на рахунок китайського контрагента, які не відповідають сумам з виписки банку з боку виробника від 17.06.2013 та 23.05.2013;

3) дати перерахування коштів китайському контрагенту (відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 та №152 від 22.05.2013) не відповідають датам з виписки банку з боку виробника;

4) відповідно до інвойсу від 24.05.2013 №00814746 термін оплати 80% вартості товару протягом 20 днів з дати коносаменту, в Підтвердженні заказу на закупівлю 130538 від 17.05.2013 - проти копії коносаменту;

5) копія декларації країни відправлення 24.05.2013 №11742534 містить інформацію щодо умов поставки FOB без зазначення конкретного географічного пункту.

В зв'язку з цим, як зазначив відповідач у повідомленні, необхідно надати (за наявності) додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із вказаним повідомленням митниці уповноважена особа позивача була ознайомлена 03.07.2013 під розпис.

04.07.2013р. уповноваженою особою позивача на повідомленні зроблено запис про неможливість надання інших документів.

04.07.2013 Запорізькою митницею було прийнято рішення про корегування митної вартості товарів №112050000/2013/000551/2, яким було визначено митну вартість товару за резервним методом згідно вимог ст. 64 МК України у загальній сумі 22000 доларів США у розрахунку 0,88 дол/кг.

Також запорізькою митницею було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2013/00687, згідно якої ТОВ «Технохімреагент» було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №112050000/2013/017187 від 03.07.2013 з причин прийняття митним органом рішення про визначення митної вартості товарів №112050000/2013/00551/2 від 04.07.2013. У якості вимоги, виконання якої забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів у вказаній картці відмови зазначено скорегувати митну вартість згідно до Рішення про визначення митної вартості товарів №112050000/2013/00551/2 від 04.07.2013»

Вказані обставини сторонами не заперечуються і в силу ст. 35 ГПК України доведенню при розгляді цієї справи не потребують.

Статтею 55 Митного кодексу України (МК України) в редакції, на дату прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/00551/2 від 04.07.2013, встановлено, що:

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1);

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (ч. 7);

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються (ч.8);

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом (ч.9).

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що, враховуючи незгоду позивача з рішенням про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/00551/2 від 04.07.2013, митне оформлення заявленого позивачем товару здійснено за митною декларацією від 04.07.2013 № 112050000/2013/017306 шляхом надання гарантій відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України (а.с. 31-32).

В межах строку, встановленого ч. 8 ст. 55 МК України, позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару були надані відповідачу Висновок експерта № Вє-382 від 09.08.2013, замовлений позивачем у Херсонській торгово-промисловій палаті (а.с. 10), та Висновок експертного товарознавчого дослідження № 2071-13 від 16.09.2013, замовленого позивачем у Дніпропетровському науково-дослідному інституті судових експертиз (а.с. 13-16).

Проте, як вбачається з листів відповідача на адресу позивача від 19.08.2013 № 07.1-02-10-24/2089 та від 24.09.2013 № 07.1-04-18-24/2827, належні копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.11-12 та а.с.17-18 відповідно), Висновок експерта № Вє-382 від 09.08.2013 та Висновок експертного товарознавчого дослідження № 2071-13 від 16.09.2013, які були надані позивачем відповідачу в порядку ч. 8 ст. 55 МК України як додаткові документи для підтвердження заявленої у МД № 112050000/2013/017187 митної вартості товарів та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04.07.2013 № 112050000/2013/000551/2, відповідач не прийняв, пославшись на їх недоліки.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути на його користь вартість проведених на його замовлення для підтвердження митної вартості спірного товару експертних досліджень (Висновок експерта №Вэ-382 від 09.08.2013 та Висновок експертного товарознавчого дослідження № 2071-13 від 16.09.2013).

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги позивача законними та обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із вказаними правовими нормами, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факт неправомірних дій посадової або службової особи цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одної з вказаних складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи у справі № 808/8068/13-а вимоги про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 04.07.2013 № 112050000/2013/000551/2, Запорізький окружний адміністративний суд у постанові від 13.11.2013, встановивши, що відповідачем було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю на підставі п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, згідно з якою неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, визнав недоведеним відповідачем наявність передбачених п.2 ч. 6 ст. 54 МК України підстав для відмови позивачеві у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки відповідачем не доведено факту відсутності у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, як не доведено і факту наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Недоведеним відповідачем суд визнав і наявність правових підстав, за яких застосований позивачем метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, в даному випадку не застосовується.

З урахуванням вказаних обставин, Запорізький окружний адміністративний суд дійшов висновку, що рішення про корегування митної вартості товарів №112050000/2013/000551/2 від 04.07.2013 було прийнято відповідачем безпідставно та з порушенням вимог МК України.

Залишаючи без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі № 808/8068/13-а, в ухвалі від 24.04.2014 Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зазначив, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості, керуючись лише тим, що декларантом не було надано додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості, оскільки відповідачем, всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем достатніх відомостей про митну вартість товару, які, як було встановлено судом під час розгляду даної справи під час вивчення письмових доказів, підтверджують заявлену позивачем митну вартість товарів та відповідають характеру угоди.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що відповідачем у справі, який у спірних правовідносинах виступає у якості суб'єкта владних повноважень, в порушення вимог ст. 71 КАС України, під час розгляду справи № 808/8068/13-а не було доведено правомірності застосування обраного ним методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем за митною декларацією № 112050000/2013/01787 від 03.07.2013 товару, що свідчить про те, що оскаржуване позивачем рішення про коригування заявленої митної вартості № 112050000/2013/000551/2 від 04.07.2013 прийняте митним органом безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою від 30.10.2014 Вищий адміністративний суд України залишив без змін судові рішення у справі № 808/8068/13-а з тих підстав, що висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, належній оцінці досліджених доказів, та обґрунтовано застосованих нормах матеріального права до вирішення спірних правовідносин.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у справі № 808/8068/13-а не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, № 910/25906/15, не можуть їм суперечити.

Водночас згідно зі ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факти, встановлені судом під час вирішення справи № 808/8068/13-а, зокрема, протиправність і безпідставність дій відповідача 2 при визначенні митної вартості спірного товару не за заявленою позивачем митною вартістю, визнаються колегією суддів такими, що не потребують доведення.

Встановлений в постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі № 808/8068/13-а факт правомірності дій Запорізької митниці Міндоходів щодо направлення запиту № 51495 від 03.07.2013 про надання додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, на що посилається відповідач в заперечення проти позову, на вирішення спору сторін по суті не впливає і до уваги колегією суддів не приймається, оскільки позивач у позові на обставини, пов'язані з направленням відповідачем вказаного запиту як на підставу задоволення позову не посилався.

Враховуючи висновки, що їх дійшли адміністративні суди при розгляді справи № 808/8068/13-а, факт вини відповідача у завданні позивачу шкоди внаслідок прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості № 112050000/2013/000551/2 від 04.07.2013 і причинний зв'язок між діями відповідача і завданою позивачу шкодою є доведеними.

Відповідно, вказаними судовими рішеннями спростовуються твердження відповідача про відсутність судових рішень про визнання дій митного органу протиправними.

При цьому, слід врахувати, що відповідач як орган здійснює свої функції через працівників, і у випадку, якщо дії органу з видачі певного документу визнані судом протизаконними, відсутні підстави вважати, що працівник, який вказаний документ видав, діяв законно лише через відсутність судового рішення щодо нього.

До того ж шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

За умови, що адміністративні суди при розгляді справи № 808/8068/13-а визнали не доведеними відповідачем як факт відсутності у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, так і факт наявності обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, - посилання відповідача як на підставу стверджувати про відсутність вини відповідача у завданні позивачу шкоди на те, що відповідно до приписів Митного кодексу України додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларант надає за їх наявності і саме він на власний розсуд вирішує надавати або не надавати інші документи, колегією суддів не приймаються, оскільки замовляти експертні висновки для надання їх відповідачу на підтвердження задекларованої митної вартості товару і, відповідно, нести на їх отримання витрати, позивач був вимушений через незаконне прийняття позивачем рішення про коригування заявленої митної вартості № 112050000/2013/000551/2 від 04.07.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Заявлені позивачем до стягнення 2 591,88 грн. складаються з 1 651,08 грн. вартості Висновку експерта № Вє-382 від 09.08.2013 та 940,80 грн. вартості Висновку експертного товарознавчого дослідження № 2071-13 від 16.09.2013.

Факт проведення вказаних експертиз підтверджується належними копіями Акту № ОУ-00797 від 09.08.2013 здачі-приймання робіт (надання послуг) з підтвердження контрактної вартості Вє-382 на суму 1 651,08 грн. (а.с. 70) та Акту № 2071-13 від 16.09.2013 здачі-приймання висновку судового експерта, спеціаліста № 2071-13 на суму 940,80 грн. (а.с. 71) відповідно.

Факт оплати позивачем проведених експертиз в загальній сумі 2 591,88 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи належними копіями відповідних документів - рахунків-фактур (а.с. 67-68) та банківських виписок з рахунку позивача (а.с.64-65).

Позивач вважає 2 591,88 грн. витрат на оплату експертних висновків своїми збитками, завданими діями відповідача з прийняття рішення про корегування митної вартості товарів від 04.07.2013 № 112050000/2013/000551/2, яке в судовому порядку було визнано протиправним.

Враховуючи, що понесення позивачем витрат, пов'язаних з підтвердженням митної вартості спірного товару саме у визначеній позивачем сумі було наслідком неправомірних дій відповідача 2 щодо неприйняття при визначенні митної вартості спірного товару відомостей, вказаних позивачем, права на що відповідач 2 не мав, тобто відповідач мусив зробити вказані витрати для відновлення свого порушеного проава, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем належними та допустимими доказами всіх складових, необхідних для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення збитків в розмірі 2 591,88 грн.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Отже, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, співвідповідачами є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Вказана правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 18/177 від 22.02.2012, у справі № 5011-61/2508-2012 від 11.02.2013.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через відповідача 1, та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Водночас слід зазначити про таке.

Суд першої інстанції за результатами розгляду спору сторін поклав витрати по сплаті судового збору на відповідача 2 та стягнув з вказаної особи на користь позивача судовий збір в сумі 1 218 грн.

Проте, як слідує з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з цим позовом, з урахуванням приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», яким встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір сплачено не було, а відтак, стягнення судового збору з відповідача 2 на користь позивача не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за наслідками вирішення спору сторін у цій справі по суті колегія суддів виходить з того, що згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» з позову, що є предметом розгляду у цій справі, судовий збір взагалі не справляється, а тому стягнення його за результатами розгляду справи, в тому числі і в апеляційному порядку, з будь-якої із сторін не є вірним.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм процесуального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/25906/15 підлягає зміні в частині розподілу судових витрат (п. 3 резолютивної частини рішення підлягає виключенню з резолютивної частини), в решті рішення залишається без змін.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Запорізької митниці Державної фіскальної служби задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/25906/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/25906/15 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/25906/15 в такій редакції:

«1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (02218, м. Київ, вулиця Миколи Кибальчича, будинок 2-А, офіс 3, ідентифікаційний код 34155997) 2 591 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто одну) грн. 88 коп. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням Запорізької митниці Державної фіскальної служби.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/25906/15 законної сили видати відповідний наказ.»

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/25906/15.

Повний текст постанови складено: 21.12.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій