ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

09.09.2015 р. Справа №917/1295/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці,

вул.50-річчя СРСР, 9,м. Кременчук Полтавської області, 39600

до Професійно-технічного училища №6 м. Кременчука,

вул. Республіканська, 87, м. Кременчук Полтавської області, 39600

про відшкодування 81 756,72 грн. переплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Професійно-технічного училища № 6 м. Кременчука про стягнення 81 756,72 грн. переплати пенсії гр. ОСОБА_3 внаслідок подання відповідачем недостовірних даних.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримані в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, зокрема зазначає , що позивач не мав законних підстав для проведення будь-яких перевірок, оскільки останнім не дотримано вимог статті 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". Дотримання вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" неодноразово перевірялось позивачем в попередніх періодах, що підтверджується актом №209 від 11.12.2008 р. та актом №423 від 22.11.2013 р., однак порушення виявлені лише в акті №1404 від 05.09.2014 р. Крім того, відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності, стверджуючи що позивач починаючи з 1999 року мав всі законодавчо визначені можливості для проведення відповідних перевірок та зменшення шкоди, яка на думку останнього була завдана.

Позивач надав суду додаткові письмові пояснення з урахуванням наданого відзиву (вх. №11304 від 07.08.2015 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив, що 01.07.1999 р. ОСОБА_3 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення пенсії. Для здійснення нарахування пенсії була надана довідка про заробіток для обчислення пенсії з а період з 01.09.1989 р. по 31.08.1994 р. Довідка видана 10.06.1999 р. за вих. №167 Професійно-технічним училищем №6 м. Кременчука. Сума заробітку для обчислення пенсії склала 12280397 крб. 60 коп. Пенсію призначено відповідно до вказаної довідки з 14.05.1999 року.

Позивач вказує, що 05.09.2014 року працівниками УПФУ в м. Кременчуці складено Акт №1404 перевірки характеру виконуваної роботи та умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення та довідок про заробітну плату. Перевірка проводилась з питань обґрунтованості видачі довідки про заробіток для обчислення пенсії від 10.06.1999 року за № 167. За результатами перевірки заробітної плати, яка враховується для обчислення пенсії ОСОБА_3 за період з 01.09.1989 р. по 31.08.1994 р. встановлено, що мало місце завищення в сумі 8 грн. 27345 коп. Відповідачем 05.09.2014 року видано нову довідку №42/30-14 про заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_3 за період 01.09.1989 р. по 31.08.1994 р. Дані, викладені в довідці №42/30-14 від 05.09.2014 р., відповідають даним первинних документів ПТУ№6.

Позивач зазначив, що при розрахунках розміру пенсії згідно довідки №167 від 10.06.1999 року індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який враховується при обчисленні пенсії склав 2,88100. Внаслідок здійснених розрахунків з врахуванням нової довідки №42/30-14 від 05.09.2014 р. індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 1,26750. Зміна даного показника вплинула на розмір пенсії в бік зменшення, внаслідок чого і виникла переплата пенсії.

Таким чином, як стверджує позивач, внаслідок перерахунків пенсії за період з 01.01.2004 року по 31.12.2014 року виникла переплата пенсії у розмірі 81756,72 грн. Переплата пенсії виникла у зв'язку з поданням ПТУ №6 недостовірних даних про заробітну плату ОСОБА_3, які викладені у довідці про заробіток для обчислення пенсії від 10.06.1999 року № 167.

Позивачем на адресу відповідача за вих. №4483/06-21 від 02.03.2015 року було направлено лист, в якому зазначено, що вказана сума переплати пенсії підлягає відшкодуванню. На що відповідач у листі від 13.03.2015 року за вих. №238/02-10 відмовився сплачувати кошти в добровільному порядку.

Оцінюючи подані позивачем докази, всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з основних завдань Пенсійного фонду України є ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до абзацу 22 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, на орган, який призначив пенсію, було покладено контрольні функції за дотриманням діючого законодавства при призначенні пенсії, а також координації та контролю за виплатою пенсії.

За правилами п. 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, позивачем не надано суду правових обґрунтувань, що нарахування розміру пенсій залежить від довідок установ, організацій.

За змістом статей 101, 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Така шкода відшкодовується за умови, що вона завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю, що мають ознаку неправомірності.

До зобов'язань відшкодування шкоди застосовуються положення ч. 3 статті 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно ж до статті 623, 22 Цивільного кодексу України та ч. 1 статті 224 Господарського кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник.

Отже, між цим порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За його відсутності такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок саме між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Відповідно до змісту пункту 1, підпункту 1 пункту 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, ст. 22 ЦК України прямо пропонує відшкодувати тільки ті витрати, які особа зробила (або мусила зробити) для відновлення свого порушеного права.

Виходячи з наведених норм та обставин, правопорушення відповідача у спірних відносинах полягає у скоєнні його працівником дій у вигляді внесення неправдивої інформації до довідки №167 від 10.06.1999 р..

Разом з тим, за правилами ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, саме при наявності вини цього працівника.

Між збитками (реальні), у вигляді надмірно виплачених сум за призначену пенсію та правопорушенням також не доведено позивачем причинний зв'язок, оскільки останній вважає, що саме у зв'язку з наданням недостовірної інформації було заподіяно шкоду.

Отже, ланцюг причинно-наслідкових зв'язків позивачем по спірним відносинам не доведено суду.

У відповідності до статей 34, 36 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачем в обґрунтування розміру шкоди не надано належних доказів перерахування грошових коштів ОСОБА_3 Такі відповідні та належні докази - як платіжні доручення та/або банківські виписки в обґрунтування перевірки судом зазначеної в позові суми до стягнення.

За умовами статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів суду, шляхом подання належних доказів, обставини на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами статті 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.