РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/22905/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайко Станіслава Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ"

про стягнення заборгованості за кредитним договором №1204-03 від 10.04.2012 року.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайко Станіслава Анатолійовича звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ" про стягнення заборгованості за кредитним договором №1204-03 від 10.04.2012 у розмірі 5 162 982,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 порушено провадження у справі № 910/22905/15 та призначено її до розгляду на 30.09.2015 року.

У зв'язку із неявкою відповідача до судового засідання, 30.09.2015 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 27.10.2015 року.

До судового засідання 27.10.2015 сторони не направили своїх представників, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Під час судового засідання 27.10.2015 судом розглянуто подану 15.10.2015 позивачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд зазначає, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")

Враховуючи вищевикладене, суд приймає заяву Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зменшення позовних вимог до розгляду та здійснює подальший розгляд справи із врахуванням поданої заяви, а саме щодо стягнення 3 143 779,29 грн. - заборгованість за кредитом, 684 913,26 грн. - заборгованість за процентами, пеня за прострочення сплати процентів 10 023,73 грн. та пеня за прострочення сплати кредиту 469 327,49 грн.

Пунктом 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає у межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фалкон Естейт", що змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ", (Позичальник) укладено Кредитний договір №1204-03, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим Договором.

Термін користування кредитом - до 09.04.2013 року. Процентна ставка за користування кредитом - 19% річних. (п.п.1.3, 1.4 Договору)

Відповідно до п.3.1 Договору видача кредиту на цілі, визначені п.1.5 цього Договору, здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника №701 в ПАТ "Енергобанк".

Згідно з п.3.4 Договору Банк нараховує проценти, виходячи із розрахунку встановленої у цьому Договорі процентної ставки і фактичного залишку заборгованості і не рідше одного разу на місяць, а Позичальник сплачує проценти щомісячно до 5 числа включно наступного за звітним місяцем, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок Банку.

Додатковими угодами №1 від 26.04.2012 р., №2 від 18.05.2012 р., №3 від 08.06.2012 р., №4 від 15.06.2012 р., №5 від 27.06.2012 р., №6 від 09.07.2012 р., №8 від 03.08.2012 р., №9 від 11.09.2012 р., №14 від 10.04.2013 р., №26 від 08.07.2014 р. до Кредитного договору №1204-03 від 10.04.2012 року Сторони вносили зміни до п.1.2 Договору, а також погодили термін повернення кредиту до 10.09.2014 року.

25.08.2015 Банком надіслана на адресу Відповідача вимога №2856/5 про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором №1204-03 від 10.04.2012 року, а саме погасити заборгованість станом на 19.08.2015 р. в розмірі 5 092 839 грн. 22 коп., у разі невиконання якої Банк набуває право звернути стягнення на предмет застави, що підтверджується фіскальним чеком від 26.08.2015, проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитного договору №1204-03 від 10.04.2012 року та додаткових угод до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

В силу положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №1204-03 від 10.04.2012 року та додаткових угод до нього Товариства з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ" у передбачені Договором та додаткових угод до нього строки свої зобов'язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконало, що підтверджується виписками по рахунку Відповідача з 10.04.2014 по 04.06.2015 року.

Станом на день розгляду спору загальна заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором становить 4 308 043,77, з яких: 3 143 779,29 грн. - заборгованість за кредитом, 684 913,26 грн. - заборгованість за процентами, пеня за прострочення сплати процентів 10 023,73 грн. та пеня за прострочення сплати кредиту 469 327,49 грн., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості за Кредитним договором №1204-03 від 10.04.2012 року станом на 12.10.2015 року.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача до суду не надано, як і не надано документів які б спростовували доводи позивача щодо наявності заборгованості, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 3 ст. 49 ГПК України, судовий збір, у разі задоволення позовних вимог, стягується з відповідача на користь державного бюджету, .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайко Станіслава Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ" про стягнення заборгованості за кредитним договором №1204-03 від 10.04.2012 року - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асаль» (04073, місто Київ, вулиця Семена Скляренка, буд.9; ідентифікаційний код 35916927) на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, місто Київ, вулиця Воздвиженська, 56; ідентифікаційний код 19357762) 3 143 779 (три мільйони сто сорок три тисячі сімсот сімдесят дев'ять) гривен 29 копійок - заборгованість за кредитом, 684 913 (шістсот вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот тринадцять) гривень 26 копійок - заборгованість за процентами, пеня за прострочення сплати процентів 10 023 (десять тисяч двадцять три) гривні 73 копійки та пеню за прострочення сплати кредиту 469 327 (чотириста шістдесят дев'ять тисяч триста двадцять сім) гривень 49 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСАЛЬ" (04073, м.Київ, вулиця Семена Скляренка, буд.9; ідентифікаційний код 35916927) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 27.10.2015 у присутності представника позивача. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено

та підписано 03.11.2015 року.

Суддя К.В. Полякова