УХВАЛА

10.11.2015Справа № 910/23026/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

до Публічного акціонерного товариства «Чинбар»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Національний банк України

2. Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Шабанов С.В. за довіреністю № 207/03 від 07.09.2015 р.;

від відповідача: Габрієль Я.В. за довіреністю б/н від 28.07.2015 р.;

третя особа-1: не з'явився;

третя особа-2: Кривов І.І. за довіреністю № 47 від 15.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чинбар» (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 24.09.2009 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1648, а саме: нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною згідно зі Звітом про оцінку майна № 19-01/08, в розмірі 182 262 658, 42 грн. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р. на загальну суму 664 740 467, 52 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою кредиту - 211 800 000, 00 грн., заборгованості за процентами - 68 440 054, 53 грн., неустойки за прострочення сплати кредиту - 52 038 969, 86 грн., неустойки за прострочення сплати процентів - 15 754 297, 05 грн., 3 % річних щодо основної суми кредиту - 4 108 339, 73 грн., 3 % річних щодо процентів - 1 243 567, 83 грн., інфляційних втрат щодо основної суми кредиту - 86 217 849, 60 грн., інфляційних втрат щодо процентів - 21 171 538, 92 грн., штрафу за порушення п. 4.2.5. Кредитного договору - 180 030 000, 00 грн., штрафу за порушення п. 4.2.6. Кредитного договору - 10 590 000, 00 грн., штрафу за порушення п. 5.3.2. Іпотечного договору - 13 345 850, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір, за умовами якого позивач відкрив відновлювальну кредитну лінію. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки. Оскільки відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредиту та щодо сплати відсотків, позивач вирішив звернутись до відповідача з вимогою про виконання зобов'язань за Кредитним договором за рахунок звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Оскільки вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/23026/15 та призначено її до розгляду на 29.09.2015 р.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. від представника відповідача надійшли додаткові документи у справі та клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення:

- господарської справи № 910/21818/15 за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ПАТ «Чинбар» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р.;

- господарської справи № 910/22657/15 за позовом ПАТ «Чинбар» до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р. частково недійсним;

- адміністративної справи № 826/17187/15 за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про припинення іпотеки і зобов'язання вчинити дії.

Від представника позивача в судовому засіданні надійшли додаткові документи у справі.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. судом було оголошено перерву до 06.10.2015 р.

06.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі

Від відповідача 06.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національний банк України, мотивоване тим, що між позивачем, відповідачем та НБУ було укладено Договір застави майнових прав № 20/09/5/ЗМП-1 від 18.03.2010 р., за умовами якого позивач передав в заставу НБУ права вимоги до відповідача за спірним Кредитним договором.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Вектор Банк», мотивоване тим, що між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір № 01/1004-К від 10.04.2015 р., в забезпечення зобов'язань відповідача за яким згідно з Іпотечним договором від 10.04.2015 р. передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. в порядку ст. 27 ГПК України було вирішено залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний банк України та Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК», розгляд справи відкладено на 21.10.2015 р.

21.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи-2 надійшли додаткові документи у справі.

Також, 21.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України, викладеного в постанові Пленуму Верхового Суду України № 13 від 03.07.2015 р.

Крім того, 21.10.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. від представника позивача надійшли додаткові документи у справі.

Від представників позивача, відповідача та третьої особи-2 в судовому засіданні 21.10.2015 р. надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. розгляд справи було відкладено на 04.11.2015 р.

04.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та клопотання про повернення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що її було подано безпосередньо Банком без наявних на те повноважень, а не уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від імені Банку.

Також, 04.11.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача інформації про те, чи є представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 залученими належним чином юристами уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача ОСОБА_9, а саме: чи перебували вони у трудових відносинах з Банком за останні 5 років та чи пройшли вони належним чином конкурсний відбір, проведений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, від відповідача 04.11.2015 р. надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої він просить поставити питання: Яка ринкова вартість з урахуванням усіх приналежностей та поліпшень нежилих приміщень та нежилих будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також письмові пояснення у справі, в яких він наводить контррозрахунок заборгованості, й заява про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 04.11.2015 р. від позивача надійшли додаткові документи у справі.

В судовому засіданні 04.11.2015 р. судом було оголошено перерву до 10.11.2015 р.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. представник відповідача підтримав подане 04.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2015 р. проти задоволення означеного клопотання відповідача заперечив.

Представник третьої особи-1 в судове засідання 10.11.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні 10.11.2015 р. підтримав клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи.

Розглянувши в судовому засіданні 10.11.2015 р. подане відповідачем клопотання про призначення у справі судової експертизи, суд вирішив задовольнити його з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В силу приписів ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Нормами ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є вимоги позивача, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 24.09.2009 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1648, а саме: нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21, у рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 р., шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною згідно Звіту про оцінку майна вих. № 19-01/08, виготовленого ТОВ «АКО ЕКСПЕРТ», яка складає 182 262 658, 42 грн.

Як на тому наголошено в п. 4.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», з урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Водночас господарський суд за необхідності може згідно із статтею 41 ГПК вирішити питання про призначення у справі відповідної судової експертизи. У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу повинна бути встановлена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки.

Звертаючись до суду з клопотанням про призначення у справі судової експертизи, відповідач не погодився з наданим позивачем Звітом про оцінку майна вих. № 19-01/08, згідно з яким ринкова вартість предмета іпотеки становить 182 262 658, 42 грн., оскільки відповідно до рецензії на Звіт про оцінку майна вих. № 19-01/08, виконаної суб'єктом оціночної діяльності ПП «ТА - Експерт-Сервіс», звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті після виправлення зазначених недоліків. Зокрема, рецензент вказує на те, що в порушення п. 51 НС № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач не оглядав об'єкт оцінки особисто, що могло призвести до хибного припущення щодо фактичного технічного стану об'єкта оцінки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 02.09.2015 р. у справі № 910/8992/14, в якій зазначається, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав не брати її до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана на підставі ст. ст. 42, 43, 33 ГПК України довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи, тоді як господарський суд згідно з ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, може призначити судову експертизу.

З огляду на зазначене та враховуючи ті обставини, що між сторонами існує спір стосовно вартості предмету іпотеки на час звернення позивача до суду, а визначення його вартості потребує спеціальних знань, суд дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі судової експертизи для встановлення вартості об'єктів нерухомості, що є предметом іпотеки за спірним іпотечним договором.

З урахуванням зазначеного, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності призначити у справі судову експертизу з метою визначити реальну вартість предмета іпотеки станом на момент вирішення даного спору по суті.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

В даному випадку має бути призначено оціночно-будівельну експертизу нежилих приміщень та нежилих будівель.

Відповідно до п. 5.2. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 р. № 1950/5) основними завданнями оціночно-будівельної експертизи є, зокрема, визначення різних видів вартості поліпшень будівель та їх частин, споруд, передавальних пристроїв тощо, а до орієнтовного переліку вирішуваних питань віднесено наступне: «Яка вартість (зазначити вид вартості: ринкова, залишкова, ліквідаційна, вартість ліквідації, спеціальна, інвестиційна тощо) об'єкта нерухомого майна (зазначити об'єкт: будівля, приміщення, квартира, споруда тощо)?».

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» з урахуванням вимог частини третьої статті 41 ГПК господарський суд доручає проведення судових експертиз установам та особам, зазначеним у статтях 7, 9 і 10 Закону.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта.

За загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (стаття 9 Закону).

Проведення експертизи в даному випадку, враховуючи місцезнаходження спірного нерухомого майна, суд вирішив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до роз'яснень, які надав Пленум Вищого господарського суду України в п. 23 своєї Постанови від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, на даному етапі провадження у справі суд покладає судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, на відповідача.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 41, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/23026/15 судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання:

Яка ринкова вартість нежилих приміщень та нежилих будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- літера Б - нежилі приміщення будівлі заводоуправління 3-х поверхова підвальна частина битового корпусу загальною площею 2 624, 30 кв. м.;

- літера Д - будівля котельної, електроцеху, рем. цеху загальною площею 2 504, 40 кв. м.;

- літера Е - будівля спецскладу загальною площею 977, 10 кв. м.;

- літера Ж, Ж' - будівля юхтового корпусу, будівля зольного корпусу, згідно правовстановлюючого документу загальна площа становить - 10 907, 5 кв. м., згідно з інвентаризаційною справою загальна площа - 11 583, 5 кв. м. (при оформленні правовстановлюючого документу технічна інвентаризація літ. Ж' не проводилась);

- літера З - корпус хромового виробництва, будівля прибудови хромового виробництва загальною площею 10 091, 60 кв. м.;

- літера Ї - збірний металевий склад, збірний металевий склад (споруда) загальною площею 880, 00 кв. м.;

- літера Й - будівля зарядної, гаражу, складу загальною площею 600, 20 кв. м.;

- літера К - будівля будцеху, будівля будцеху (надбудова) загальною площею 1388, 10 кв. м.;

- літера Л - будівля газорозподільної підстанції загальною площею 4, 20 кв. м.;

- літера М - будівля складу паливо-мастильних матеріалів загальною площею 81, 40 кв. м.;

- літера Н - будівля насосної станції освітл. стоків, згідно правовстановлюючого документу загальна площа становить - 29, 50 кв. м., згідно з інвентаризаційною справою загальна площа - 42, 3 кв. м. (при оформленні правовстановлюючого документу дані БТІ не використовувались);

- літера О - будівля насосної очисних споруд, згідно правовстановлюючого документу загальна площа становить - 29, 50 кв. м., згідно з інвентаризаційною справою загальна площа - 42,3 кв. м. (при оформленні правовстановлюючого документу дані БТІ не використовувались);

- літера П - будівля складу готової продукції хромових шкір загальною площею 972, 00 кв. м.;

- літера Т - будівля трансформаторної підстанції загальною площею 85, 30 кв. м.;

- літера У - будівля майстерні станції стічних вод загальною площею 145, 20 кв. м.;

- літера Ф - будівля решіток очисних споруд загальною площею 12, 10 кв. м.;

- літера X - будівля складу матеріалів загальною площею 278, 30 кв. м.;

- літера Ц - вапно-гасильна установка зольного цеху загальною площею 55, 90 кв. м.;

- літера Ц" - будівля насосної станції хромових стоків загальною площею 13, 70 кв. м.?

2. Проведення експертизи у встановлений законом строк доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

3. Попередити експерта, який буде здійснювати судову експертизу, про кримінальну відповідальність згідно з ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

4. Зобов'язати учасників судового процесу надати на вимогу експерта оригінали всіх, необхідних для проведення експертизи, документів.

5. Оплату витрат по проведенню судової експертизи на даному етапі провадження у справі покласти на відповідача і запропонувати йому вирішити питання з експертною установою щодо сплати, в т.ч. шляхом попередньої оплати, сум за проведення судової експертизи.

6. Зобов'язати учасників судового процесу повідомити господарський суд міста Києва про закінчення експертизи.

Суддя В.С. Ломака