ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року Справа № 904/3800/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № б/н від 20.05.2015 року,

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 1 від 12.01.2015 року,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі № 904/3800/15

за позовом Фермерського господарства ОСОБА_3, с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський", с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення збитків у сумі 51 855, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство ОСОБА_3 звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" про стягнення з останнього на свою користь збитків у сумі 51 855, 06 грн.

Позовні вимоги наведені з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, що надійшла до господарського суду Дніпропетровської області 08.06.2015 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі №904/3800/15 (суддя Соловйова А.Є.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено належними доказами факту використання наданих в оренду позивачу земельних ділянок саме відповідачем, а не будь-якими іншими особами, не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення щодо самовільного зайняття спірних земельних ділянок, тоді як підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної, в тому числі юридичним та фізичним особам, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення. Також, місцевий господарський суд зазначив, що відшкодування сплаченої орендної плати внаслідок неможливості використання стороною договору обєкту оренди не може входити до складу збитків, оскільки необхідність її сплати не повязана з можливістю або не можливістю такого користування, натомість такий обовязок витікає з самого договору оренди та має виконуватись стороною незалежно від обставин, на які посилається позивач звертаючись з даним позовом до суду. З огляду на те, що сплата орендної плати за земельну ділянку не може відноситись ані до реальних збитків, ані до упущеної вигоди в звязку з неможливістю використовувати орендарем земельну ділянку, господарський суд дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано віднесено заявлену до стягнення суму до збитків.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Фермерське господарство ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, позивач просить скасувати прийняте судом рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, наведеним в оскаржуваному рішенні, що доказами у справі не підтверджується використання наданих в оренду позивачу земельних ділянок саме відповідачем, оскільки як в тексті листа Держінспекції сільського господарства № 06.1113-30/к235 від 03.07.2014 року, так і в акті від 30.11.2014 року, зазначено, що земельні ділянки використовуються відповідачем, який здійснив засів і збір врожаю на земельних ділянках. Щодо відсутності матеріалів справи про адміністративне правопорушення позивач зазначає, що факт притягнення (чи не притягнення) відповідача до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства не залежить від волі позивача; позивачу невідомо, чому Держінспекція сільського господарства, виявивши факт порушення права користування земельними ділянками, не склала протокол про адміністративне правопорушення, а службова недбалість посадових осіб Держінспекції сільського господарства не може бути підставою для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачем прав користування позивачем належними йому на праві користування земельними ділянками та не виключає можливості стягнення з відповідача збитків на підставі ст. 22 ЦК України. Також, позивач зазначає, що предметом поданого ним позову є стягнення збитків, а не шкоди, а підставою позову є не самовільне зайняття земельної ділянки, а порушення права користування (оренди), що належить позивачу. Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплата орендної плати за земельні ділянки не відноситься до реальних збитків. За доводами позивача, внаслідок засівання і збору врожаю у 2014 році відповідачем на орендованих позивачем земельних ділянках позивач був позбавлений права користування земельними ділянками протягом 2014 року, проте, позивач сплатив орендну плату за земельні ділянки за 2014 рік. Для відновлення свого порушеного права оренди, позивач мусить знову сплатити орендну плату і, таким чином, відновити своє порушене право користування земельними ділянками та користуватися ними для сільськогосподарських потреб і збору врожаю. За таких обставин, на думку позивача, судовий захист порушеного права позивача на користування земельними ділянками і стягнення збитків на підставі ст. 22 ЦК України відповідає визначеним у ст. 3 ЦК України принципам справедливості і розумності. Позивач вважає справедливим і розумним стягнення з відповідача сум сплаченої позивачем орендної плати за орендовані ним земельні ділянки, за умови доведеності факту користування відповідачем земельними ділянками без достатніх правових підстав (без реєстрації прав користування землею) з порушенням права позивача на користування земельними ділянками.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на лист Державної інспекції сільського господарства № 06.1113-30/к235 від 03.07.2015 року, відповідно до якого в діях Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" вбачаються ознаки самовільного зайняття земельних ділянок, за що пунктом "б" ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність. Зокрема, пунктом "б" частини першої ст. 211 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Однак, за доводами відповідача, відповідно до ст.ст. 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належить вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам шляхом складання акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення, припису (з вимогою про усунення порушення земельного законодавства), акту обстеження земельної ділянки. Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що лист Державної інспекції сільського господарства від 03.07.2015 року не може бути належним засобом доказування порушення відповідачем вимог земельного законодавства. На думку відповідача, не може бути належним та допустимим доказом по справі і акт від 30.11.2014 року, складений комісією у складі ФГ "Гайворонського", голови асоціації фермерів Новомосковського району ОСОБА_4, голови ФГ "Стешенко" та голови ФГ ОСОБА_5, з якого вбачається, що відповідач здійснив збір врожаю 2014 року, а саме пшениці, кукурудзи та соняшника, оскільки даний акт складено не компетентними особами у сфері вирішення питань земельного законодавства; окрім того, акт було складено 30.11.2014 року, тобто в період часу, коли відповідно до циклу посівів та збору врожаю жодної культури на земельних ділянках не знаходилось. Відповідач посилається і на ті обставини, що ним до матеріалів справи було надано лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 15.06.2015 року № 06.2/06.1-09/4079, в якому зазначено, що в період з березня по грудень 2014 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" не проводились. Також, за доводами відповідача, орендна плата за земельну ділянку не може відноситися ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди, в звязку з неможливістю використання орендарем земельної ділянки, відповідно, позивач необґрунтовано відніс заявлену до стягнення суму до збитків.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду 10.12.2015 року представник відповідача зазначив, що не вбачає підстав вважати таким, що підтверджується належними доказами, і розмір заявлених позивачем до стягнення збитків.

Третя особа Державна інспекція сільського господарства у Дніпропетровській області відзив на апеляційну скаргу не надала, явку свого повноважного представника у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не забезпечила, про поважність причин неявки представника у судове засідання суд не повідомила. Про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги третя особа повідомлена належним чином за її місцезнаходженням відповідно до матеріалів справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення третій особі 26.11.2015 року поштового відправлення, яким на її адресу направлена в копії ухвала апеляційного господарського суду від 20.11.2015 року про прийняття апеляційної скарги у справі до провадження та призначення її до розгляду у судовому засіданні на 10.12.2015 року новим складом суду (а.с. 54, т. 2).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.11.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Пархоменко Н.В.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Пархоменко Н.В.,Чередко А.Є.

У судовому засіданні 10.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 15.02.2014 року по 21.05.2014 року Фермерське господарство ОСОБА_3 в якості орендаря уклало з фізичними особами орендодавцями ряд договорів оренди землі, на підставі яких у Фермерського господарства виникло право оренди передбачених договорами земельних ділянок, які знаходяться на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстроване у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як інше речове право, а саме:

договір оренди землі від 15.02.2014 року, укладений з ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 3.3509 га (а.с. 34-45, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 10.04.2014 року (а.с. 131, т. 1);

договір оренди землі від 15.02.2014 року, укладений з ОСОБА_7 щодо земельної ділянки площею 3.3465 га (а.с. 46-57, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 10.04.2014 року (а.с. 132, т. 1);

договір оренди землі від 15.02.2014 року, укладений з ОСОБА_8 щодо земельної ділянки площею 3.3177 га (а.с. 58-69, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 16.04.2014 року (а.с. 130, т. 1);

договір оренди землі від 15.02.2014 року, укладений з ОСОБА_9 щодо земельної ділянки площею 3.8486 га (а.с. 70-81, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 16.04.2014 року (а.с. 133, т. 1);

договір оренди землі від 15.02.2014 року, укладений з ОСОБА_10 щодо земельної ділянки площею 3.4008 га (а.с. 82-93, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 16.04.2014 року (а.с. 134, т. 1);

договір оренди землі від 03.04.2014 року, укладений з ОСОБА_11 щодо земельної ділянки площею 3.6163 га (а.с. 94-105, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 28.07.2014 року (а.с. 135, т. 1);

договір оренди землі від 12.04.2014 року, укладений з ОСОБА_12 щодо земельної ділянки площею 3.3596 га (а.с. 106-117, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 22.04.2014 року (а.с. 136, т. 1);

договір оренди землі від 21.05.2014 року, укладений з ОСОБА_11 щодо земельної ділянки площею 3.5613 га (а.с. 118-129, т. 1), дата державної реєстрації речового права (права оренди земельної ділянки) 30.05.2014 року (а.с. 137, т. 1).

За умовами наведених вище договорів оренди землі кожен з орендодавців надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 130-137, т. 1) в оренду позивачу передані земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :02:023:0019, :02:001:0015, :02:001:0016, :02:040:0005, :02:063:0014, :02:001:0009, :02:023:0030, :02:001:0008.

Пунктом 2 кожного з договорів оренди передбачено, що в оренду передається земельна ділянка у стані, придатному для використання для виконання сільськогосподарських робіт; за складом і видами угідь є ріллею.

Пунктом 5 договорів оренди визначено розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Пунктами 9, 10 договорів узгоджено форму, у якій сплачується орендна плата (як у грошовій формі так і у натуральній), її розмір, строк оплати орендної плати.

Згідно з пунктом 8 договорів їх укладено на 10 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

Однак, позивач посилається на ті обставини, що не мав можливості використовувати вказані земельні ділянки, оскільки вони були зайняті (засіяні) відповідачем. У звязку з неправомірним користуванням спірними земельними ділянками відповідачем позивач поніс реальні збитки у розмірі 51 855, 06 грн., які складаються з витрат позивача на оплату орендної плати орендодавцям.

Так, позивач зазначає, що ним у натуральному вигляді в якості оплати орендної плати у 2014 році було передано орендодавцям 4 000 кг озимої пшениці, 800 кг соняшнику, 5 600 кг кукурудзи, 400 кг цукру (а.с. 148, т. 1), надано послуги з культивації 2,25 гектарів землі, оранки 1,95 га землі (а.с. 149, т. 1).

Як на докази спричинення відповідачем позивачу збитків у сумі 51 855, 06 грн. позивач посилається на лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 03.07.2014 року № 06.1113-30/к235 (а.с. 138, т. 1); акти червня 2014 року, складені комісією у складі агронома управління АПР ОСОБА_13, депутата Спаської сільської ради ОСОБА_14, агронома Фермерського господарства ОСОБА_15 ОСОБА_16 та відповідних землевласників земельних ділянок (а.с. 139-146, т. 1); акт від 30.11.2014 року, складений комісією у складі голови Фермерського господарства "ОСОБА_15І." ОСОБА_15, голови асоціації фермерів Новомосковського району ОСОБА_4, голови Фермерського господарства "Стешенко" ОСОБА_17, голови Фермерського господарства "ОСОБА_3Г." ОСОБА_3 (а.с. 147, т. 1).

Розрахунки суми збитків здійснені позивачем з урахуванням даних відомості на видачу від ФГ ОСОБА_5 орендної плати продукцією орендодавцям за користування земельними ділянками за 2014 рік (а.с. 148, т. 1); списку орендодавців Фермерського господарства ОСОБА_5, яким в 2014 році було надано послуги з обробітку земельних ділянок (культивація і оранка) (а.с. 149, т. 1); статистичних даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 11.02.2015 року № 07-24/371, від 14.05.2015 року № 07-24/1174 (а.с. 150, 172, т. 1); довідок Фермерського господарства "ОСОБА_15І." вих. № 3 від 14.04.2014 року, вих. № 4 від 14.04.2014 року (а.с. 151-152, т. 1); фіскального чеку ТОВ "АТБ-Маркет" від 26.04.2015 року (а.с. 153, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися, зокрема, із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами (ч. 1 ст. 157 Земельного кодексу України).

Відповідно до пункту третього частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитки визначаються: 1) як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як встановлено вище, між сторонами не існувало договірних зобов'язань, шкода, про стягнення якої заявлено позов у справі, не є наслідком невиконання чи неналежного виконання договору, отже, до вимог про її стягнення підлягають застосуванню норми про відповідальність за делікт.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з наведеного, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб'єктивного права. Під збитками розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

За відсутності хоча б одного з вказаних вище елементів складу цивільного правопорушення цивільна відповідальність не настає.

Разом з тим, у спірних відносинах апеляційний господарський суд не вбачає складу (всіх елементів) цивільного правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій позивачем до стягнення сумі.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2014 року комісією у складі агронома управління АПР ОСОБА_13, депутата Спаської сільської ради ОСОБА_14, агронома Фермерського господарства ОСОБА_15 ОСОБА_16 та відповідних землевласників земельних ділянок було здійснено обстеження земельних ділянок, в результаті чого комісією встановлено засівання земельних ділянок: на полі № 1 пай № 8 - засіяна кукурудзою, на полі № 23 пай № 30 - засіяна соняшником, на полі № 1 пай № 9 - засіяна пшеницею, на полі № 63 пай № 14 - засіяна озимою пшеницею, на полі № 40 пай № 5 - засіяна соняшником, на полі № 23 пай № 19 - засіяна соняшником, на полі № 1 пай № 16 - засіяна кукурудзою, на полі № 1 пай № 15 - засіяна кукурудзою, про що комісією були складені відповідні акти, підписані її членами та головою Спаської сільської ради (а.с. 139-146, т. 1).

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що співставити номери паїв зі спірними земельними ділянками з відповідними кадастровими номерами за матеріалами справи не вбачається можливим. Окрім того, вказаними актами не встановлюється, ким засіяні спірні земельні ділянки (паї на відповідних полях).

Відповідно до листа № 06.1113-30/к235 від 03.07.2014 року (а.с. 138, т. 1) Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області на заяву позивача № б/н від 06.05.2014 року повідомлено, що в результаті виїзду на місце головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції в Дніпропетровській області виявлено, що земельні ділянки за кадастровими номерами :02:023:0030, :02:001:0015, :02:040:0005, :02:063:0014, :02:023:0019, :02:001:0016 використовуються Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" для вирощування сільськогосподарських культур без державної реєстрації права власності на земельну ділянку, права постійного користування та права оренди земельної ділянки та документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що є порушенням ст. 125 Земельного кодексу України. Листом повідомлено, що в діях Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" вбачаються ознаки самовільного зайняття земельних ділянок, відповідальність за що передбачено пунктом "б" статті 211 Земельного кодексу України та статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, у листі зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" до Державної інспекції сільського господарства України направлено листа з проханням надати згоду на проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський".

Однак, відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області № 06.2/06.1-09/4079 від 15.06.2015 року (а.с. 196, т. 1) в період з березня по грудень 2014 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" не проводились.

Разом з тим, вказані документи також не є належними доказами зайняття спірних земельних ділянок відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 6.1. Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.2011 року № 770, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2012 року за № 34/20347, з подальшими змінами Держсільгоспінспекція та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Також, пунктом 5.3. Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання субєктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 року № 132, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.03.2013 року за № 412/22944, передбачено, що за результатами здійснення планових та позапланових заходів з питань перевірки стану дотримання субєктами господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ними у процесі ведення господарської діяльності, державні інспектори складають акт перевірки згідно з уніфікованою формою акта перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства (додаток до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 липня 2012 року № 424 "Про затвердження Переліку питань та уніфікованої форми акта перевірки для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1289/21601).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази проведення таких перевірок Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області, як і докази складання інспекцією відповідного акту перевірки.

Лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, на який посилається позивач, не може бути належним доказом встановлення обставин щодо зайняття спірних земельних ділянок відповідачем, оскільки його складання не передбачено чинним законодавством, а в силу приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, у вказаному листі Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області зазначено, що перевірку інспекцією було здійснено щодо шести земельних ділянок, тоді як позивач вказує, що відповідачем порушувались його права стосовно восьми земельних ділянок. Зі змісту листа не вбачається, що обстеження земельних ділянок здійснювалось з повідомленням про це відповідача та за участю його представника.

Також, 30.11.2014 року комісією у складі голови Фермерського господарства "ОСОБА_15І." ОСОБА_15, голови асоціації фермерів Новомосковського району ОСОБА_4, голови Фермерського господарства "Стешенко" ОСОБА_17, голови Фермерського господарства "ОСОБА_3Г." ОСОБА_3 складений акт, яким встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Спаський" з вищевказаних 8 земельних ділянок здійснено збір врожаю 2014 року, а саме пшениці, кукурудзи та соняшника (а.с. 147, т. 1).

Апеляційний господарський суд критично оцінює вказаний документ як доказ, так як особи, якими складено цей акт, не мають компетенції для встановлення вказаних обставин. Окрім того, акт складено у період часу (30 листопада), який не відповідає циклу збору врожаю вказаних культур, а саме пшениці, кукурудзи та соняшника. В акті відсутня дата, коли було зафіксоване порушення (збір врожаю), не вказано, яким чином це порушення було встановлено.

За наведеного, позивачем не доведено належними доказами факту зайняття спірних земельних ділянок саме відповідачем, тоді як відповідач факт користування спірними земельними ділянками заперечує, посилається на обставини повернення тих земельних ділянок, які раніше перебували у нього в оренді, орендодавцям за актами приймання-передачі (а.с. 187-193, т. 1) .

Як зазначено вище, позивач посилається на ті обставини, що ним у натуральному вигляді в якості оплати орендної плати у 2014 році було передано орендодавцям 4 000 кг озимої пшениці, 800 кг соняшнику, 5 600 кг кукурудзи, 400 кг цукру (а.с. 148, т. 1), надано послуги з культивації 2,25 гектарів землі, оранки 1,95 га землі (а.с. 149, т. 1). В підтвердження цих обставин позивачем надана відомість на видачу від ФГ ОСОБА_3 орендної плати продукцією орендодавцям за користування земельними ділянками за 2014 рік та список орендодавців Фермерського господарства ОСОБА_3, яким у 2014 році було надано послуги з обробітку земельних ділянок (культивація і оранка).

Проте, за умовами спірних договорів оренди землі (п. 12) передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, а не відомістю чи списками.

Вказані відомість та список не визначають дат передачі відповідної продукції та надання послуг орендодавцям.

Вартість наданих послуг з оранки землі та культивації визначена на підставі даних, наданих Фермерським господарством "ОСОБА_15І." (а.с. 151, 152, т. 1) щодо вартості вказаних послуг.

Вартість переданої продукції (озимої пшениці, соняшнику, кукурудзи) визначена з урахуванням даних про середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції у сільськогосподарських підприємствах (крім малих) Новомосковського району, наданих Головним управлінням статистики у Дніпропетровській області за квітень 2015 року (а.с. 172, т. 1); вартість цукру визначена з урахуванням даних фіскального чеку на придбання 1 кг цукру у ТОВ "АТБ-Маркет" (а.с. 153, т. 1).

З наданих позивачем доказів неможливо встановити, якої якості передавалася продукція орендодавцям, відповідно, встановити її дійсну ціну на момент передачі орендодавцям чи на момент розгляду справи не вбачається можливим.

Також, відповідно до вказаної довідки Головного управління статистики у Дніпропетровській області дані, наведені у цій довідці, призначені для статистичних цілей та не можуть використовуватися для інших цілей.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності існування у спірних відносинах сукупності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для встановлення такої міри відповідальності як стягнення збитків, а саме як протиправної поведінки відповідача, так і розміру збитків, які були б спричинені такою поведінкою.

Підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначає стаття 156 Земельного кодексу України.

Згідно положень частини другої статті 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284.

Однак, збитки у порядку, визначеному Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, заявлені до стягнення у даній справі, також не визначалися.

Враховуючи недоведеність у спірних відносинах повного складу цивільного правопорушення, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга Фермерського господарства ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, рішення місцевого господарського суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

З огляду на наведене вище, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі № 904/3800/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі № 904/3800/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 15.12.2015 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко