ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 910/26539/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДНА КОМПАНІЯ»;

до Публічного акціонерного товариства «БОРЕКС»;

про стягнення 873 774,44 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 15.09.2015 року);

від відповідача: не зявився

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДНА КОМПАНІЯ» до Публічного акціонерного товариства «БОРЕКС» про стягнення 873 774,44 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2015 року справу № 910/26539/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.11.2015 року.

23.11.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 24.11.2015 року, представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 28.10.2015 року не виконав. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 23.12.2015 року.

В судовому засіданні 23.12.2015 року позивач позовні вимоги підтримав та надав додаткові пояснення. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 23.12.2015 року повторно не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 13.10.2009 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Борекс» (відповідач) укладено Договір № 131009М (далі - Договір), відповідно до якого, позивач зобовязався передати металопродукцію, у кількості та в строки, передбачені сторонами в Додатках, які є невідємною частиною Договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити вказану продукцію.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору з моменту його укладення було здійснено 21 поставку товару на загальну суму 3 680 593,38 грн. Поставки товару за період до кінця 2010 року були оплачені за рахунок заліку зустрічних однорідних вимог, що підтверджується Картками рахунку 361. Також, поставки за період до жовтня 2012 року на загальну суму 2123342,20 грн. були погашені за рахунок заліку зустрічних однорідних вимог шляхом укладення угоди № 3 від 19.12.2012 року. На суму поставки 41743,00 грн. було повернуто товар, на суми поставок 147 000,00 грн. та 14 329,20 грн. оплата здійснена окремо за рахунок заліку зустрічних однорідних вимог між замовленнями, що підтверджується Картками рахунку 361. Також, згідно угоди № 4 від 13.08.2015 року було припинено зобовязання заліком зустрічних однорідних вимог на суму 122 000,00 грн.

При цьому, залишились неоплаченими поставки: 04.12.2012 року (з 311 340,12 грн. оплачено 210 000,00 грн.) на суму 47 993, 92 грн.; поставка 08.01.2013 року на суму 49 141,98 грн., та поставка 15.01.2013 року на суму 388 336,08 грн., що всього складає 485 471,98 грн., як заявлено в позові.

Крім того, сума заборгованості підтверджується ОСОБА_1 звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2015 року.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 485 471,98 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 357 679,92 грн. інфляційних та 30 622,90 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 3% річних та інфляційні нараховані за фактичні періоди існування заборгованості на суми боргу, що існували на відповідні дати, нарахування відповідають обставинам справи та вимогам ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 357 679,92 грн. інфляційних та 30 622,90 грн. 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Борекс» (07800, смт. Бородянка, Київська область, вул. Індустріальна, 2, код 05764593) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна Компанія» (87537, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Леніна, 6.163, кім.5, код 32724397) 485 471,98 (чотириста вісімдесят пять тисяч чотириста сімдесят одна) грн. основного боргу, 357 679,92 (триста пятдесят сім тисяч шістсот сімдесят девять) грн. інфляційних, 30 622,90 (тридцять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 3% річних та 13 106,62 (тринадцять тисяч сто шість) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.01.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін