ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2015 р. Справа №917/1623/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача 1: ОСОБА_1,

від відповідача 2: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро",

вул. Миру, 3, м. Полтава, Полтавська область, 36022

до 1. Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Дніпро",

вул. Мечникова, 3 м. Київ, 01601

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР",

вул. Лучанська, 1-Б, с. Юсківці, Лохвицький район, Полтавська область, 37222

про визнання договорів про внесення змін до договору поруки недійсними та визнання поруки за договором №230410-П/1 від 23.04.2010р. такою, що припинилася, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Дніпро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" про визнання договору №180311 від 18.03.2011р., договору №210411 від 24.04.2011р., договору №281113 від 28.11.2013р. про внесення змін до ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 від 23.04.2010р. недійсними та визнання договору поруки таким, що припинився, посилаючись на відсутність згоди поручителя, а саме ТОВ "Луксор-Агро" щодо внесення змін до договору поруки №230410-П/1 від 23.04.2010р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.08.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду 19.08.2015 р. Розгляд справи неодноразово відкладався в зв'язку з клопотаннями сторін та неявкою їх представників.

03.09.2015 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову б/н від 03.09.2015р. в якій позивач просить визнати поруку за договором №230410-П/1 від 23.04.2010р. такою, що припинилася, інші позовні вимоги (про визнання недійсними договорів про зміну договору поруки) залишити без змін. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

01.10.2015 р. позивачем подано пояснення по справі та додаткові докази (вх. №14361).

06.10.2015 р. від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності (вх. №14629, 14627).

Ухвалою суду від 06.10.2015 р. на підставі статті 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

19.10.2015 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення та документи (вх. №15253).

23.10.2015 р. від відповідача 2 надійшли письмові пояснення в яких останній вважає поданий позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представником позивача у судовому засіданні 19.10.2015 р. позов підтримано у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну предмету позову. Зокрема, позовні вимоги вмотивовані відсутністю згоди Поручителя на укладення ОСОБА_4 №180311, №210411 та №281113 про внесення змін до ОСОБА_4 поруки №230410-11/1 від 23 квітня 2010 року, якими збільшено відповідальність Позичальника у вигляді повернення кредиту лише в доларах США, чим покладено на нього відповідальність за валютні ризики, збільшення розміру кредиту, відстрочення його виконання, що призводить до збільшення періоду на який нараховуються відсотки за користування коштами, стягненням комісії, застосування штрафу.

В судове засідання 23.10.2015 р. після перерви не з'явився.

Представник відповідача 1 проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є надуманими, безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 2 проти задоволення вимог не заперечує.

Рішення виносить після перерви оголошеної в судовому засіданні 19.10.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, не заперечувалось сторонами та підтверджено фактичними даними 23.04.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Дніпро" (надалі ОСОБА_3, Відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амарант" (18.12.2014 змінило назву на ТОВ "Луксор-УТР", надалі Позичальник, відповідач 2) було укладено Кредитний договір №230410-КЛВ (надалі Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_3 відкрив Позичальнику (відповідачу 2) відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 35 000 000, 00 грн., а Позичальник зобов'язувався повернути кредити в строки встановлені графіком, але не пізніше 28 лютого 2011 року (п. 1.1), та сплатити проценти за користування наданими кредитами в розмірі 25,5% річних (п.2.5.). У разі прострочення повернення кредиту плата за користування коштами встановлювалась у розмірі 30,5 % річних (п. 2.6.2.). Разова комісія за підготовку та аналіз документів складала 350 000,00 грн. (п. 2.8.) За несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів ОСОБА_4 була передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки (3.1.16., п. 3.4.14).

В якості забезпечення виконання зобов'язань Боржником по Кредитному договору 23.04.2010 року, був укладений тристоронній договір між Банком, Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтав-Агро" (06.11.2014 року змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро", надалі позивач, Поручитель) та ТОВ "Амарант" (відповідач 2), а саме Договір поруки №230410-П/1 (далі Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель солідарно відповідає за зобов'язаннями Боржника по Кредитному договору в тому ж обсязі, на тих умовах та в ті ж терміни, що і Боржник.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2. ОСОБА_4 поруки передбачено, що Кредитор зобов'язується погоджувати з Поручителем можливі зміни, доповнення, які вносяться в Кредитний договір, що стосуються збільшення обсягу відповідальності Поручителя.

В подальшому враховуючи укладені ОСОБА_4 про внесення змін до кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 р. між сторонами було укладено ряд ОСОБА_4 про зміну ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 р., а саме: Договір №180311 від 18.03.2011 р., Договір №210411 від 21.04.2011 р., та Договір №281113 від 28.11.2013 р. Позивач зазначив, що внесені зміни до Кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 р. збільшили відповідальність Позичальника у вигляді повернення кредиту лише в доларах США, чим покладено на нього відповідальність за валютні ризики, та застосування штрафу не були узгоджені з Поручителем.

Позивач зазначає, що 10.09.2010 року між Банком та Позичальником було укладено договір про зміну кредитного договору. Відповідні зміни до договору поруки не вносились, додатковий договір не укладався.

Вказане спростовується матеріалами справи, а саме зміни внесені 10.09.2010 року ОСОБА_4 №100910 про зміну Кредитного договору були узгоджені з позивачем, про що свідчить Договір №100910 від 10.09.2010 р. про зміну ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 р. (том. 1 а.с. 164-165) з якого вбачається, що позивач поручився відповідати перед банком з урахуванням змін, які були і внесені до Кредитного договору 10.09.2010 року.

Позивач вказує, що 03.11.2010 року ОСОБА_4 №031110 про зміну Кредитного договору до Кредитного договору, в пункти 3.4.19.2 та 3.4.19.3 було внесено зміни без погодження з позивачем, що нібито привело до збільшення відповідальності за рахунок можливого збільшення відсоткової ставки на 2 % річних.

Як вбачається з підпунктів 6 та 7 пункту 1.1. ОСОБА_4 поруки в редакції змін від 10.09.2010 року, позивач несе відповідальність перед банком у тому числі: по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами за ставкою що буде збільшена на 2 % (два) відсотки річних у разі не виконання або неналежного виконання п.3.4.19.2 Кредитного договору, відповідно до п. 3.4.19.2 Кредитного договору; по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами за ставкою що буде збільшена на 2 % (два) відсотки річних у разі не виконання або неналежного виконання п.3.4.19.3 Кредитного договору, відповідно до п. 3.4.19.3 Кредитного договору.

Позивач зазначив, що в Додатку до ОСОБА_4 №261110 про зміну Кредитного договору, який датований 19 листопада 2010 року, викладений графік зниження ліміту в сумі 105 000 000,00 грн., тоді як сам Договір №261110 укладений тижнем пізніше, лише 26 листопада 2010 року. Отже, графік зниження ліміту на суму 105 000 000,00 грн. узгоджений сторонами раніше, ніж збільшено сам кредитний ліміт.

Відповідач 1 пояснив, що попередній графік, який було підписано сторонами 19.11.2010 року до ОСОБА_4 №191110 про зміну Кредитного договору було підписано саме 19.11.2010 року. У зв'язку з тим, що графік, як додаток до договору №261110 про зміну Кредитного договору готувався працівником банку на базі попереднього графіка (а саме станом на 19.11.2010 р.) була допущена технічна помилка (не змінено дату), однак така помилка ніяк не збільшує обсяг відповідальності позивача, оскільки позивачем у договорі №261110 було погоджено всі зміни до кредитного договору від 26.11.2010 року. Окрім того, після 26.11.2010 умови вищевказаного графіку неодноразово змінювалися, що було погоджено позивачем у відповідних договорах про зміну договору поруки.

Також позивач зазначає, що відповідно до 3.4.19.6 ОСОБА_4 №261110 про зміну Кредитного договору починаючи з дати збільшення ліміту кредитування кредитні кошти надаються в доларах США. Сума кредитів, наданих в доларах США, не може бути більше еквіваленту 30 000 000,00 грн.

Відповідач 1 зазначив, що згідно з п. 1.1. ОСОБА_4 поруки, в редакції змін від 26.11.2010 р. предметом цього ОСОБА_4 є зобов'язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за виконання боржником зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, а саме: по поверненню кредитів в межах загального ліміту кредитування в сумі еквівалентній 105 000 000,00 грн., зі строком погашення кредитної лінії згідно з встановленим графіком зниження ліміту кредитування (Додаток № 1 до Кредитного договору), зі строком дії Кредитного договору до 28.11.2011 року, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору; по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами в національній валюті України у розмірі 21 % відсоток річних та в доларах США у розмірі 13% відповідно до пунктів 2.5. та 2.6. Кредитного договору; по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами в національній валюті України у розмірі 26 % відсоток річних та в доларах США у розмірі 18% у разі прострочення повернення кредитів, відповідно до п. 2.6.2. Кредитного договору.

Таким чином, як стверджує відповідач 1, з вищевказаних умов договору поруки вбачається, що позивач, був повністю обізнаний про те, що кредитна лінія є мультивалютною (гривня та долар США), та його посилання на нібито необізнаність про зміну валюти кредитування є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються умовами договору поруки. Ще одним доказом обізнаності та відсутності будь-яких заперечень щодо валюти кредиту є всі наступні договори про зміну договору поруки, які були укладені після 26.11.2010 року, у яких також чітко вказується, що кредитна лінія є мультивалютна.

Також, позивач стверджує, що укладаючи договір №180311 про зміну ОСОБА_4 поруки, від імені та в інтересах ТОВ "Амарант" діяв ОСОБА_5, який також діяв від імені та в інтересах ТОВ "Полтав-Агро" (ТОВ "Луксор-Агро"), що є прямим порушенням ч. 3 статті 238 ЦК України, яка забороняє представнику вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Укладаючи договір №281113 про зміну ОСОБА_4 поруки, від імені та в інтересах ТОВ "Амарант" діяла фінансовий директор ОСОБА_6, яка також діяла від імені та в інтересах ТОВ "Полтав-Агро" на підставі довіреності від 25.11.2013 року, що є прямим порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України, яка забороняє представнику вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Таким договір згідно з вимогами ст. 203, 215, 227, 236 ЦК України є недійсним з моменту вчинення.

Вказане спростовується рішенням зборів учасників (засновників) позивача від 23.03.2010 року (протокол №24) яким було вирішено, виступити фінансовим та майнових поручителем з метою забезпечення зобов'язань ТОВ "Амарант" перед ПАТ "БАНК ОСОБА_3 Дніпро" та укласти договір поруки та іпотеки (копія протоколу а.с. 182 том 1). Рішенням зборів учасників (засновників) позивача від 18.02.2011 року (протокол №34) зокрема було вирішено, у зв'язку зі збільшенням ліміту кредитування внести зміни до договору поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 року, надати повноваження директору товариства ОСОБА_5 підписувати від імені товариства договори про внесення змін до договору поруки (копія протоколу а.с. 185 том 1). Рішенням зборів учасників (Засновників) позивача від 20.04.2011 року (протокол №35) зокрема було вирішено, у зв'язку зі зміною умов кредитування внести зміни до договору поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 року, надати повноваження директору товариства ОСОБА_5 підписувати від імені товариства договори про внесення змін до договору поруки (копія протоколу а.с. 186 том 1). Рішенням зборів учасників (засновників) позивача від 20.11.2013 року (протокол №20/11/2013-01) зокрема було вирішено, у зв'язку зі зміною умов кредитування внести зміни до договору поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 року, надати повноваження ОСОБА_6 підписувати від імені товариства договори про внесення змін до договору поруки, представляти інтереси товариства (копія протоколу а.с. 187 том 1). Рішенням зборів учасників (засновників) ТОВ "Амарант" від 18.02.2011 року (протокол №100) зокрема було вирішено, збільшити ліміт кредитування по кредитному договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, надати повноваження консультанту з економічних питань товариства ОСОБА_5 підписувати від імені товариства договори про внесення змін до кредитного договору, договору поруки (копія протоколу а.с. 190 том 1). Рішенням зборів учасників (засновників) ТОВ "Амарант" від 20.04.2011 року (протокол №102) зокрема було вирішено, змінити умови кредитування по кредитному договору №230410-КАВ від 23.04.2010 року, надати повноваження консультанту з економічних питань товариства ОСОБА_5 підписувати від імені товариства договори про внесення змін до кредитного договору, договору поруки (копія протоколу а.с. 192 том 1). Рішенням зборів учасників (Засновників) ТОВ "Амарант" від 20.11.2013 року (протокол №20/11/2013-01) зокрема було вирішено, змінити умови кредитування по кредитному договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, надати повноваження консультанту фінансовому ОСОБА_6 та Генеральному директору ОСОБА_7 на укладання від імені товариства договорів про внесення змін до кредитного договору (копія протоколу а.с. 194 том 1).

Частиною 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з частиною 3 вказаної статті орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з вищевказаних рішень вищого органу управління товариством (ТОВ "Амарант" та ТОВ "Полтав-Агро"), було вирішено, внести відповідні зміни до кредитного договору та договору поруки, надано повноваження на підписання таких договорів про зміну ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Також позивач зазначає, що 31.05.2012 року до кредитного договору, зокрема в пункти 3.4.18.4. та 3.4.18.5. було внесено зміни без погодження з позивачем, що нібито привело до збільшення відповідальності за рахунок можливого збільшення відсоткової ставки на 2% річних. Також було змінено Додаток №1 та встановлено комісію за управління кредитом у розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги щодо припинення поруки, позивач вказує, що 31.05.2012 року до кредитного договору, зокрема в пункти 3.4.18.4. та 3.4.18.5. було внесено зміни без погодження з позивачем, що привело до збільшення відповідальності за рахунок можливого збільшення відсоткової ставки на 2 % річних; змінено Додаток №1 та встановлено комісію за управління кредитом у розмірі 5000,00 грн. Вказані зміни на думку позивача призвели до збільшення його відповідальності як поручителя.

Як вбачається з підпунктів 6 та 7 пункту 1.1. ОСОБА_4 поруки в редакції змін від 21.04.2011 року, позивач несе відповідальність перед банком у тому числі: по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами за ставкою що буде збільшена на 2 % (два) відсотки річних у разі не виконання або неналежного виконання п.3.4.18.3 Кредитного договору, відповідно до п. 3.4.18.3. Кредитного договору, по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами за ставкою що буде збільшена на 2 % (два) відсотки річних у разі не виконання або неналежного виконання п. 3.4.18.4 Кредитного договору, відповідно до п. 3.4.18.4. Кредитного договору.

Відповідач 1 зазначив, що доводи щодо зміни графіку погашення кредиту, які привели до збільшення відповідальності позивача є безпідставними, оскільки вказаний графік не збільшив термін користування кредитними коштами, а лише розділив погашення кредиту на дві частини з остаточним погашенням до 01.04.2013 року, що відповідає договору поруки, а саме підпункту 1 п. 1.1. в редакції змін від 21.04.2011 року, згідно з яким, кредит у розмірі 100 000 000,00 грн. повинен бути сплачений не пізніше 01.04.2013 року. Пункт 3 ОСОБА_4 №310512 про зміну Кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 року не є пунктом, що включений до вказаного Кредитного договору а є лише окремою умовою ОСОБА_4 про зміну №310512. Таким чином, виходячи з того, що поручитель згідно з п. 1.3. ОСОБА_4 поруки виповідає солідарно за зобов'язаннями боржника, що витікають з кредитного договору, приймаючи до уваги те, що пункт 3 ОСОБА_4 №310512 про зміну не є частиною Кредитного договору, він не призів та не може призвести до збільшення обсягу відповідальності позивача. Також, відповідач 1 зазначив, що вказана комісія була сплачена ТОВ "Амарант", що підтверджується платіжним дорученням №1275 від 08.06.2012 року (копія а.с. 163 том 1). Вказана обставина ще раз вказує про те, що пункт 3 ОСОБА_4 №310512 не призів та не може призвести до збільшення обсягу відповідальності позивача.

Отже, позивач стверджує, що в порушення умов ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 від 23 квітня 2010 року відповідачем не погоджувалися з поручителем ОСОБА_4 про зміну Кредитного договору, що стали підставою збільшення розміру основного зобов'язання за рахунок збільшення кредитного ліміту, переведення кредиту в долари США, відстрочення строку повернення коштів, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти, встановлення штрафів, збільшення розміру процентів та встановлення нових у доларах США за користування коштами, покладення валютних ризиків. Позивачем надано суду розрахунки суми переплати по кредиту та збільшення зобов'язань поручителя, внаслідок неузгодження з ним змін до кредитного договору. Враховуючи відсутність згоди Поручителя по вищезазначеним ОСОБА_4, позивач вважає, що порука за ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 є такою, що припинилася.

П. 2.2.1 ОСОБА_4 поруки передбачено, що Кредитор зобов'язується погоджувати з Поручителем можливі зміни, доповнення, які вносяться в Кредитний договір, що стосуються збільшення відповідальності Поручителя.

Відповідно до ч. 1 статті 559 ЦК підставою дляприпинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

Дослідивши матеріали справи подані документи, договори про зміну Кредитного договору, договори про зміну ОСОБА_4 поруки та розрахунки надані позивачем, суд дійшов висновку, що подані докази та документи не свідчать про необізнаність позивача стосовно збільшення обсягу його відповідальності за ОСОБА_4 поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актам.

У відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (стаття 553 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

В статті 627 Цивільного кодексу України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони при укладенні спірного ОСОБА_4 поруки та ОСОБА_4 про внесення змін до ОСОБА_4 поруки були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов ОСОБА_4, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови і підписали ОСОБА_4, а відтак можна зробити висновок, що всі умови спірних ОСОБА_4 суттєві та з моменту їх укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. В свою чергу, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні ОСОБА_4, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Таким чином, дані правочини були здійснені за волевиявленням всіх сторін, і в даному випадку, усі твердження позивача свідчать про незгоду з раніше досягнутими домовленостями по ОСОБА_4 поруки та ОСОБА_4 про внесення змін до ОСОБА_4 поруки, що не може бути підставою визнання їх недійсним, а згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Посилання відповідача 1 на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом суд не оцінює як правомірне, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а за наведеним вище мотивуванням суд дійшов висновку про неправомірність позовних вимог. При цьому судом враховано приписи статті 261 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.