РІШЕННЯ

"09" грудня 2015 р.Справа № 921/650/15-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Андрушків Г.З. , судді Боровець Я.Я. , судді Стадник М.С.

Розглянув справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" вул. Енергетична, 2, м. Тернопіль, 46000 в особі Тернопільського міського району електромереж, вул. І.Франка, 18, м. Тернопіль, 46000

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Тернопільводоканал", вул.. Танцорова, 7, м.Тернопіль, 46021

про стягнення 9 810 769,06грн.

За участю представників від:

Позивача: Починок.Г.О. юрисконсульт Тернопільського міського району електромереж (довіреність №6147/25 від 25.12.2012р.);

ОСОБА_2 представник (довіреність № 5580/25 від 15.12.2014р.).

Відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 193/15 від 04.02.2015 р.).

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго" в особі Тернопільського міського району електромереж звернулося в господарський суд з позовом про стягнення з комунального підприємства "Тернопільводоканал" 9 810 769грн.06коп. із них 5 250 954грн. 21коп. основного боргу за активну електроенергію, 1 474 314грн.20коп.- пені, 157179грн. 41 коп. 3% річних та 2 928 321грн.24коп.- інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог та згідно пояснень уповноважених представників в судових засіданнях, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов, укладеного між ними договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007р. в частині оплати вартості електроенергії активної, переданої відповідачу за період з січня 2014р. по травень 2015р., однак відповідач зобовязання щодо оплати використаної електроенергії не виконав в повному обсязі, і станом на день заявлення позову борг становить 5 250 954грн.21коп. - за активну електроенергію, яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Тернопільводоканал" нараховану йому за несвоєчасно проведені розрахунки 1 474 314грн.20коп.- пені, 157179грн. 41 коп. 3% річних та 2 928 321грн.24коп.- інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 02.07.2015р. розгляд справи призначено на 15.07.2015р.

В послідуючому розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду, а також, в порядку ст.. 77 ГПК України, оголошувались перерви, про що зазначено у протоколах судового засідання та відповідних ухвалах суду.

Розпорядженням голови господарського суду Тернопільської області від 14.09.2015р., у відповідності до ст.46 ГПК України, протоколу зборів суддів господарського суду Тернопільської області від 28.12.2010р. №8, у зв'язку з тим, що справа №921/650/15-г/5 відноситься до категорії складних, враховуючи характер заявлених позовних вимог, з метою забезпечення об'єктивності при розгляді та вирішенні даної справи, призначено судову колегію у складі суддів: Андрушків Г.З. (головуючий суддя), ОСОБА_4, та ОСОБА_5

02.11.2015р розпорядженням заступника керівника апарату господарського суду Тернопільської області, відповідно до пункту 2.3.12. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за результатами проведення повторного автоматичного розподілу справи №921/650/15-г/5 внесено зміни до складу колегії суддів, у звязку з відпусткою судді Хоми С.О. та призначено судову колегію у складі суддів: Андрушків Г.З. (головуючий суддя), ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідач у відзиві на позов б/н від 02.09.2015р., зазначає, що сума основної заборгованості станом на 01.09.2015р. зменшилась та становить 1 299 542,92 грн., надавши при цьому копії платіжних документів. Разом з тим, вказує на те, що 11 серпня 2014р. між сторонами по даній справі було укладено угоду №217/1, згідно якої сторони врегулювали між собою питання нарахування та сплати штрафних санкцій за прострочення сплати спожитої електроенергії станом по 20.05.2014р. Тому, зазначає відповідач, нарахування позивачем інфляційних за період по 20.05.2014р. є безпідставним, оскільки є врегульованим між сторонами. Одночасно, вказує на те, що позивачем здійснено нарахування пені на підставі п.4.2.1. Договору №934 про постачання електричної енергії від 07.09.2007р. Цим пунктом передбачено нарахування пені за порушення строків внесення платежів, передбачених п.2.2.3-2.2.4 цього Договору. Однак, а ні п.2.2.3, а ні п.2.2.4 (який відсутній у Договорі) не передбачають зобовязання КП "Тернопільводоканал" сплачувати у конкретний строк відповідні платежі.

Разом з тим, відповідач у додаткових запереченнях до позову від 11.09.2015р. зазначає, що позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 161000,00грн. є безпідставним, оскільки станом на день подання даного позову 30.06.2015р. сума заборгованості становила 5089954,21грн., підтвердивши зазначене копіями платіжних доручень за період з 19.06.2015р. по 30.06 2015р. про сплату використаної електроенергії та актом звірки розрахунків. Разом з тим, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо нарахування пені, оскільки позивач здійснював розрахунок суми пені з урахуванням суми заборгованості, яка виникла задовго до 30.06.2014р. (один рік до моменту подачі позову до суду). Окрім того, відповідач зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій", за участю сторін неодноразово підписувались спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, і відповідно, уклавши такі спільні протокольні рішення, сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію за відповідні періоди, а тому відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем строків оплати електричної енергії в межах сум цих спільних протокольних рішень, що у свою чергу унеможливлює притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних за несвоєчасне виконання відповідачем відповідних грошових зобовязань. З аналогічних підстав відповідач вважає неправомірним і нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних на суми, які були сплачені за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету України на погашення різниці в тарифах відповідно до укладених 29.05.2014 року Договорів №30Е/113 та №30Е/114 про організацію взаєморозрахунків відповідно на суму 1140414,00грн. та на суму 1150970,00грн. Разом з тим, відповідач у даних додаткових запереченнях зазначає, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань за період з 1 травня 2014року по 20 травня 2014 року внаслідок того, що нарахування штрафних санкцій за цей період уже було врегульовано сторонами при укладенні 11.08.2014 року Угоди №217/1, згідно якої сторони врегулювали між собою питання нарахування та сплати штрафних санкцій за прострочення сплати спожитої електроенергії станом по 20 травня 2014 року.

Одночасно відповідач, звернувся до суду з клопотанням від 11.09.2015р. про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки, згідно якого просить суд при винесені рішення у відповідності до п.3ст.83 ГПК України, ст..551 ЦК України, ст..233 ГК України зменшити розмір заявленої до стягнення суми неустойки (пені) на 80%., посилаючись при цьому на те, що заборгованість перед позивачем виникла по незалежних від відповідачах обставинах, а саме: - відповідач працює за регульованими державою тарифами, які не покривають рівень собівартості наданих послуг, заборгованість держави по відшкодуванню КП "Тернопільводоканал" різниці в тарифах на момент розгляду цієї справи становить 1756,5тис.грн.; - дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2015 року становила 13304,4тис.грн., в тому числі населення 8138,5тис.грн., державний бюджет 11,5тис.грн., місцевий бюджет 8,0тис.грн., що підтверджує збитковість господарської діяльності відповідача, а стягнення неустойки спричинить додаткове збільшення збитків КП "Тернопільводоканал" та призведе до стану неплатоспроможності даного підприємства. При цьому зазначає, що КП "Тернопільводоканал" в значній мірі (понад 80%) розрахувався за поставлену електроенергію, а також те, що позивачем компенсуються свої збитки внаслідок невчасного виконання зобов"язань відповідачем за рахунок нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Окрім того. відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової економічної експертизи (вхідний №19784 від 14.09.2005р.) у якому, в звязку із значним обсягом розрахунків інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних, пені, а також розбіжностей при проведенні нарахувань в обох сторін спору, просить суд призначити судову економічну експертизу, поставивши на вирішення судового експерта питання щодо правильності проведених позивачем розрахунків інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та пені, а у випадку їх неправильності визначити правильний їх розмір.

Представники позивача в судовому засіданні проти заявленого відповідачем клопотання про призначення судової економічної експертизи заперечили..

Позивач надав суду пояснення № 3715/25 від 14.09.2015р., в якому зазначає, що у позовній заяві заявлено до стягнення основний борг за активну електроенергію станом на 19.06.2015р., однак за період з 19.06.2015р. по 30.06.2015р. ( дата звернення з позовом до суду) відповідачем 25.06.2015р. та 26.06.2015р. частково проведено оплату основного боргу на загальну суму 161 000,00грн., тому позивач зменшує позовні вимоги в частині стягнення основного богу на суму 161 000,00грн. та відповідно просить стягнути з відповідача 5 089 954,21грн. боргу.

Крім того позивач у поданих поясненнях зазначив:

- що договорами №30Е/13 від 29.05.2014р. та 30Е/114 від 29.05.2014р. про організацію взвєморозахунків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30, встановлено послідовність перерахування коштів між учасниками взаєморозрахунків, але це жодним чином не змінює чинність укладених між сторонами договорів про постачання електричної енергії та встановленого ними порядку розрахунків;

- що Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, укладені між сторонами відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державним казначейством України від 03.02.2009р. №55/57/43 і порядок розрахунків затверджений ними, діють тільки в частині обсягів споживання, що покривається за рахунок субвенцій з державного бюджету у частині пільг, субсидій та компенсацій населенню і визначений Постановою КМУ №20, на суму розрахунків і за період, що ними визначений, тобто відповідно до даних рішень розрахунки за електроенергію проводяться згідно зазначеного призначення платежу за місяць, в якому укладається таке протокольне рішення і не погашає заборгованості, що існує у відповідача на початок розрахункового періоду, до того ж позивач зазначає, що ні Спільні протокольні рішення, ні нормативно-правові акти, у відповідності до яких проводяться взаєморозрахунки, не змінюють і не припиняють умови Договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2010 року та встановлений Угодою до Договору про постачання електричної енергії від 31.12.2013р. порядок розрахунків;

- що Сторони за Угодою про врегулювання зобовязань №217/1 від 11 серпня 2014р. узгодили період нарахування штрафних санкцій (пені, інфляційного нарахування) та 3% річних) станом на 20 травня 2014р., вказаний в претензії ВАТ "Тернопільобленерго" від 20.05.2014р. № 2499/25, що заявлялась відповідачу, інфляційні нарахування за травень 2014р. до даної угоди не включені, оскільки на момент заявлення претензії індекс інфляції за травень 2014 року був не відомий і відповідно неможливо було провести нарахування травневої заборгованості з врахуванням індексу інфляції, а тому позивач вважає, що до стягнення підлягають суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних відповідно до поданих ним розрахунків.

Позивач у письмових запереченнях №4796/25 від 25.11.2015р. та письмових поясненнях №4948/25 від 04.12.2015р., зазначає:

- що відповідач у своїх запереченнях невірно трактує пункт 7 Угоди №217/1 про врегулювання зобовязань від 11.08.2014р., підставою для укладення якої стали претензійні вимоги заявлені ВАТ «Тернопільобленерго» у претензії від 20.05.2014р. № 2499/25 стосовно несплаченої за умовами договору №934 заборгованості в сумі 5 539 000грн., що утворилася станом на 20.05.2014р. та додаткових зобовязань КП «Тернопільводоканал» перед ВАТ «Тернопільобленерго», які виникли внаслідок порушення строків проведення розрахунків за електроенергію за період з 01.07.2013р. по 20.05.2014р. по сплаті пені. 3% річних та інфляційних нарахувань, а так як на момент укладення даної Угоди внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті використаної електроенергії, енергопостачальнику завдано збитків, оскільки останній, з метою виконання своїх зобовязань перед ДП «Енергоринок», змушений був залучати кошти відновлювальної кредитної лінії, а це спричинило додаткові витрати у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому під час перемовин між сторонами з приводу сплати претензійних вимог (по претензії від 20.05.2014р. №2499/25) та укладенню даної Угоди сторони дійшли згоди врегулювати порядок сплати лише сум додаткових зобов'язань відповідача перед позивачем по сплаті пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 01.07.2013 року по 20.05.2014р. та домовились, що збитки позивача від сплати ним відсотків за користування кредитними коштами не будуть пред"ялятись до відшкодування відповідачу, що обумовлено в п.7 даної Угоди під умовою "Боржник звільняється від будь-якої іншої відповідальності перед кредитором за прострочення виконання грошових зобов'язань по сплаті заборгованості, що утворилась станом на 1 червня 2014 року, окрім відповідальності, яка визначена в п.1 та п.3 цієї угоди", таким чином даною Угодою визначено обсяг та порядок сплати відповідальності Боржника за прострочення виконання перед Кредитором своїх грошових зобовязань по договору, зазначених в п.1 Угоди, по сплаті пені в сумі 277327,89грн. (нарахованої за період з грудня 2013р. по травень2014р.), 3% річних в сумі 143289,86грн. (за період липня 2013р. по травень 2014р)., інфляційних нарахувань в сумі 327618,06грн. ( за період з жовтня 2013р. по квітень 2014р.) станом до 1 червня 2014 року, а відтак Угода №217/1 не регулює і не могла регулювати відповідальність за наступне прострочення споживачем платежів за спожиту електроенергію в сумі боргу 5 539 000грн. та подальший приріст боргу, як і не була спрямована на виключення відповідальності перед ВАТ "Тернопільобленерго" за прострочення виконання боржником своїх грошових зобов'язань, встановленої діючим договором №934 від 07.09.2007р. та чинним законодавством України;

- посилаючись на ст..258 ст. 264 ЦК України, ст.. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", що відповідачем при подачі заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, упущено факт визнання ним претензії від 16.03.2015р. № 1272/25, якою вимагалося забезпечити безумовне виконання договору № 934 від 07.02.2007р. та сплатити утворену заборгованість в сумі 6 560 884,97грн. за спожиту електроенергію та штрафні санкції, що підлягають оплаті, у звязку з простроченням зобов'язань за договором, дана претензія включала в себе заборгованість, що утворилася за період з 01.01.2014р. по 01.03.2015р.;

Відповідач звернувся до суду клопотанням від 24.11.2015р. (вхідний №24826 від 25.11.2015р.) в якому підтримав подані в попередні судові засіданні заперечення та крім того зазначив, що згідно з п. 3 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007р. споживач проводить планові платежі протягом місяця подекадно, відтак днем виникнення просторочення зобовязання є день, наступний після закінчення строку виконання зобовязань (11,21 число розрахункового місяця), з якого і виникає право нараховувати штрафні санкції, проте позивачем цей аспект не враховано при здійсненні ним розрахунків штрафних санкцій нарахування штрафних санкцій проводилося вже з останнього дня подекадного періоду ( з 10-го, 20-го числа поточного місяця).

Разом з тим, сторони на вимогу суду не провели взаємозвірку розрахунків, ініціатива проведення якої, ухвалою господарського суду від 14.09.2015р. була покладена на відповідача, однак відповідач надав суду контррозрахунок пені з якого слідує, що пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору, нарахована відповідно до умов договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007р., а саме подекадна сплата платежів за використану електроенергію і становить відповідно до поданого розрахунку 649935,64грн., та в послідуючому ( клопотанням від 24.11.2015р.) надав повторний розрахунок штрафних санкцій, в якому зазначено що пеня становить 599 662,56грн., разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні не зміг надати суду пояснення по даних розрахунках.

В судовому засіданні в порядку ст.. 77 КПК України, оголошувалась перерва з 25.11.2015р. до 04.12.2015р. до 14год. 00хв. та з 04.12.2015р. до 09.12.2015р. до 14год. 00хв.

Позивач 04.12.2015р. звернувся до суду із заявою №4949/25 від 04.12.2015р. про зменшення розміру позовних вимог, яку підтримали в судовому засіданні його уповноважені представники та зазначили, що позивачем протягом розгляду справи проводився перерахунок нарахувань пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, з врахуванням Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, що підписувалися між сторонами та з врахуванням договорів №30Е/13 від 29.05.2014р. та 30Е/114 від 29.05.2014р. про організацію взаєморозрахунків, внаслідок чого зменшилися суми нарахування пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, а тому просить суд стягнути з відповідача 1474314,20грн. пені, 2900799,99грн.інфляційних нарахувань та 152471,09грн. 3% річних. Крім того, у даній заяві позивач зазначив, що після звернення ним з відповідним позовом до суду, відповідач повністю погасив заборгованість за активну електроенергію, а тому просить провадження у справі в цій частині позову припинити.

Після перерви суд, розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, викладену в листі-поясненні № 3715/25 від 14.09.2015р., та заяву позивача №4949/25 від 04.12.2015р., про зменшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, враховуючи, що дані заяви подані позивачем у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України до прийняття рішення у справі, а тому приймаються судом і спір розглядається відповідно до зменшених позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача 5 089 954грн. 21коп. боргу, 1 474 314,20грн. пені, 2 900 799,99грн.інфляційних нарахувань та 152 471,09грн. 3% річних.

Крім того суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, оцінивши доводи, наведені відповідачем в обґрунтування даного клопотання в сукупності з матеріалами справи, заслухавши з цього приводу представників сторін, суд прийшов до висновку, що таке задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

- Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

- Підставами для проведення судової економічної експертизи в даній справі, відповідач зазначає значний обсяг розрахунків інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних, пені, а також розбіжностей при проведенні нарахувань в обох сторін спору

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Таким чином, з огляду на наведене, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку необхідність спеціальних знань для оцінки правильності поданих позивачем розрахунків, підстав нарахування втрат від інфляції, 3% річних та пені, оскільки позивачем надані уточнюючі розрахунки, які останній здійснив з врахуванням укладених між сторонами Спільних протокольних рішень та договорів №30Е/13 від 29.05.2014р. та 30Е/114 від 29.05.2014р. про організацію взаєморозахунків, а тлумачення умов договору, які передбачають обовязок відповідача оплачувати пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних є правовим питанням, дослідження якого неприпустимо ставити експерту (п. 2 Постанови Пленуму № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи"), оскільки правова оцінка правомірності здійснення відповідних нарахувань належить до компетенції суду та буде встановлюватися в межах розгляду даного господарського спору.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог та заяви про припинення провадження по справі в частині стягнення основного боргу, з підстав наведених у відповідних заявах та поясненнях.

Представник відповідача проти позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних заперечив, з підстав наведених у відзиві, додаткових поясненнях та клопотанні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

Ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" №575/97-ВР від 16.10.1997 споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

07 вересня 2007р. між сторонами у справі укладено договір про постачання електричної енергії №934 (далі договір), за умовами п.1 якого Постачальник (позивач) зобовязався продавати електричну енергію Споживачу (відповідач) для забезпечення потреб його електроустановок з приєднаною потужністю 16577 кВт, а Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За пп.2.3.3. пп.2.3.4 Договору, Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 "Порядок розрахунків" та №7 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" та послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з Додатком №6 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії"

Згідно п. 3. додатку №2 "Порядок розрахунків", з метою забезпечення своєчасної оплати зарезервованої аварійної та екологічної броні електропостачання, споживач протягом розрахункового періоду здійснює три планових платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

-І-ша декада розрахункового періоду 35%;

- ІІ-га декада розрахункового періоду 30 %;

- ІІІ-тя декада розрахункового періоду 35%

Споживач самостійно розраховує суму планового платежу шляхом множення чинного у розрахунковому періоді рівня тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на наступний розрахунковий період, який має бути не меншим місячного споживання аварійної броні із врахуванням відсотка планового платежу у відповідній декаді.

На величину перевищення вартості фактично спожитої електричної енергії понад суму сплачених планових платежів виписується рахунок. Днем остаточного розрахунку за використану електроенергію протягом розрахункового періоду є пятий банківський день місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 12. додатку №2 "Порядок розрахунків", у разі несвоєчасної оплати обумовлених Договором платежів Постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,2% розміру платежу за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума боргу сплачується з врахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за час прострочення.

За внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.3-2.2.4 з порушенням термінів, визначених додатками №2 "Порядок розрахунків" та №6 " Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, інфляційну суму за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у відповідності до чинного законодавства та 3% річних з простроченої суми(п.п.4.2.1 договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007р. При цьому, договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.4).

Згідно угоди до договору про постачання електроенергії №934 від 07.09.2007р. укладеної між сторонами 31.12.2013р., даний договір продовжено до 31.12.2014р., а також встановлено, що договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. А оскільки сторонами не надано, а судом не здобуто доказів про припинення дії даного договору 31.12.2014 року, то відповідно до умов п.9.4 договору дія його продовжена на 2015 рік.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору №934 від 07.09.2007р., позивач протягом січня 2014р. - травня 2015р. передав відповідачеві електроенергію, що підтверджується актами про обсяги спожитої (переданої) електроенергії за січень 2014р. травень 2015р., підписаними представниками і завіреними печатками сторін, копії яких знаходиться в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобовязання щодо оплати використаної електроенергії виконував несвоєчасно та в повному обсязі і на день звернення з позовом до суду заборгував йому 5 089 954грн. 21коп. за активну електроенергію.

Проте, після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач повністю сплатив заборгованість за використану в період з січня 2014 року по травень 2015 року електроенергію в сумі 5 089 954грн. 21коп., що підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи, наданою позивачем довідкою №1675 від 23.10.2015р. та що підтверджено уповноваженими представниками сторін в судовому засіданні, а тому провадження у справі в цій частині позову ( в частині стягнення 5089954грн.21коп.. боргу) підлягає припиненню на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України із-за відсутності предмету спору на день його розгляду.

Враховуючи, що згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем даний строк порушений, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п.4.2.1.), у вигляді сплати пені, що за період з 01.12.2014р. по 31.05.2015р. становить 1 474 314,20грн.

Однак, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення пені та враховуючи причини виникнення заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію, а саме те, що, відповідач працює за регульованими державою тарифами, які не покривають рівень собівартості наданих послуг, заборгованість держави по відшкодуванню КП "Тернопільводоканал" різниці в тарифах на момент розгляду цієї справи становить 1756,5тис.грн.; - дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2015 року становила 13304,4тис.грн., в тому числі населення 8138,5тис.грн., державний бюджет 11,5тис.грн., місцевий бюджет 8,0тис.грн., що призвело до збитковості господарської діяльності відповідача, що підтверджується наданими відповідачем ОСОБА_7 (Звітом про фінансовий стан) на 30.06.2015р. та Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І Півріччя 2015р., а відтак заборгованість перед позивачем по оплаті за використану електроенергію виникла з незалежних від відповідача причин, а стягнення пені в повній сумі спричинить додаткове збільшення збитків КП "Тернопільводоканал" та може призвести до стану неплатоспроможності даного підприємства, а також враховуючи, що станом на день розгляду справи відповідач повністю розрахувався за поставлену електроенергію, а матеріальні втрати внаслідок несвоєчасного виконання зобов"язань відповідачем компенсуються позивачем за рахунок нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, а тому суд вважає за можливе на підставі п.3 ст.551 Цивільного кодексу України, п.1 ст.233 Господарського кодексу України, п.3 ст.83 ГПК України зменшити розмір пені і стягнути з відповідача 248273грн.73коп. пені.

Твердження відповідача про те, що позивачем, при здійсненні ним розрахунків штрафних санкції, не враховано п. 3 додатку №2 "Порядок розрахунків" і відповідно штрафні санкції нараховані на день коли мали проводитися відповідні платежі за електроенергію, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі спростовується п.12 вищезазначеного додатку та п. п.4.2.1. договору, якими встановлено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених Договором платежів Постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,2% розміру платежу за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Щодо заяви відповідача, в якій останній просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності в частині стягнення пені, посилаючись при цьому на ч.2ст.232 Господарського кодексу України та на те, що позивачем здійснений розрахунок суми пені з урахуванням суми заборгованості, яка виникла задовго до 30.06.2014р., то слід зазначити, що твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені не приймаються судом до уваги, оскільки: по-перше, відповідачем не зазначено в якій частині пені позивачем пропущено строк позовної давності щодо її стягнення, по-друге, відповідачем при цьому не враховано вимоги ст..264 ЦК України, які передбачають підстави переривання строку позовної давності (перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовґязку, після переривання перебіг позовної давності починається заново(ч.1та ч.3 даної статті)) та те, що ним у відповіді (лист №1326/15 від 20.05.2015 року) на претензію позивача від 16.03.2015р. № 1272/25 з врахуванням уточнення №1978/25 від 06.05.2015 року, предметом якої були вимоги щодо сплати утвореної заборгованості станом на 01.03.2015 року в сумі 6 560 884,97грн. за спожиту електроенергію та сплати нарахованих за несвоєчасно проведені розрахунки пені, втрат від інфляції, 3% річних, а також відшкодування збитків від сплати річних за користування банківським кредитом (дані нарахування здійснені включно по лютий 2015 року), фактично визнано наявність такої заборгованості та запропоновано укласти договір про реструктуризацію такої заборгованості.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення від простроченої суми, що за період з травня 2014р. по травень 2015р. становить 2900799грн.99коп., а також 3% річних, що за період з 01.06.2014 року по 31.05.2015 року становить 152471грн. 09 коп. При цьому не приймаються судом до уваги твердження відповідача, викладені в додаткових запереченнях до позову (лист від 11.09.2015р.) про те, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань за період з 1 травня 2014року по 20 травня 2014 року внаслідок того, що нарахування штрафних санкцій за цей період уже було врегульовано сторонами при укладенні 11.08.2014 року Угоди №217/1, згідно якої сторони врегулювали між собою питання нарахування та сплати штрафних санкцій за прострочення сплати спожитої електроенергії станом по 20 травня 2014 року, оскільки згідно даної Угоди сторонами врегульовано питання нарахування та сплати інфляційних нарахувань за період з жовтня 20'13 року по квітень 2014 року (п.1 Угоди).

Щодо тверджень відповідача, про те, що інфляційні нарахування та 3% річних нараховані позивачем, без врахування підписаних між сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету та укладених 29.05.2014 року Договорів №30Е/113 та №30Е/114 про організацію взаєморозрахунків відповідно на суму 1140414,00грн. та на суму 1150970,00грн., підписавши які, сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію за відповідні періоди ( в послідуючому (клопотання від 25.11.2015р.) відповідач суми боргу, врегульовані зазначеними Договорами про організацію взаєморозрахунків, не відображає в розрахунку штрафних санкцій, посилаючись на те, що кошти, які надійшли з Державного бюджету по вказаних договорах, були зараховані в погашення заборгованості, яка виникла станом на травень 2014 року) слід зазначити, що позивачем здійснено перерахунок нарахувань інфляційних втрат та 3% річних з врахуванням дати поступлення коштів на виконання зазначених спільних протокольних рішень та Договорів про організацію взаєморозрахунків і відповідно до наданих розрахунків зменшено позовні вимоги заява про зменшення розміру позовних вимог від 04.12.2015р.

Щодо тверджень відповідач про те, що після укладення між сторонами Угоди 217/1 від 11.08.2014 року про врегулювання зобовязань, якою закріплено розмір заборгованості, що виникла за період до травня 2014 року включно (п.3) та розмір штрафних санкцій за порушення строків сплати даних нарахувань (п.1,2) та п.7 якої встановлено, що у звязку з укладенням даної угоди, Боржник звільняється від будь-якої відповідальності перед Кредитором за прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті заборгованості за електроенергію, що утворилася станом на 1 червня 2014 року, окрім відповідальності, яка визначена в п.1 та п.3 цієї Угоди, а Кредитор зобовязується не предявляти Боржнику будь-яких інших вимог (окрім п.1 та п.3 даної Угоди), щодо прострочення виконання Боржником своїх грошових зобовязань перед Кредитором за постачання електричної енергії за період до 1 червня 2014 року, у КП «Тернопільводоканал» залишився тільки обовязок сплатити суму основного боргу, яка станом на день підписання Угоди становила 5539000.00грн. без нарахування штрафних санкцій на вказану суму боргу у майбутніх періодах, а сплата штрафних санкцій за період з 01.07.2013 року по 20.05.2014 року врегульована п.п.1.4 та 5 (розтерміновано до 28.10.2015 року), то такі судом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на умови укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії №934 від 07 вересня 2007р., якими сторонами встановлена відповідальність Споживача за невиконання своїх зобовязань по оплаті за електроенергію (п.4.2.1 договору та п12 додатку №2 до договору «Порядок розрахунків) та вимоги ст..654 ЦК України, згідно яких зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, а відповідачем не доведено та судом не здобуто доказів внесення у встановленому законом порядку змін до договору в частині відповідальності Споживача (відповідача у справі) за невиконання ним своїх зобовязань по оплаті за використану електроенергію, а вищезазначена Угода № 217/1 від 11.08.2014 року не є Угодою, якою внесено такі зміни, оскільки в ній про це не зазначено. Разом з тим, п.7 Угоди не передбачає звільнення Боржника від встановленої сторонами в Договорі відповідальності за невиконання ним своїх зобовязань щодо оплати використаної електроенергії в т.ч. станом на 20.05.2014 року, тим більше на майбутні періоди, як це стверджує відповідач. Згідно ч.3 та ч.4 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.(ч.3). Якщо за правилами, встановленими, частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. А позивач стверджує, що під час перемовин між сторонами з приводу сплати претензійних вимог (по претензії від 20.05.2014р. №2499/25, предметом якої були вимоги сплатити борг по оплаті за спожиту електроенергію, який виник станом на 01.05.2014 року в сумі 5539000,00грн. та нараховані за несвоєчасне виконання зобов"язань пеню і 3% річних за період по 20.05.2014 року та інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року) та укладенню даної Угоди сторони дійшли згоди врегулювати порядок сплати лише сум додаткових зобов'язань відповідача перед позивачем по сплаті пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 01.07.2013 року по 20.05.2014р. та домовились, що збитки позивача від сплати ним відсотків за користування кредитними коштами не будуть пред'являтись до відшкодування відповідачу, обумовивши дане в п.7 даної Угоди під умовою "Боржник звільняється від будь-якої іншої відповідальності перед кредитором за прострочення виконання грошових зобов'язань по сплаті заборгованості, що утворилась станом на 1 червня 2014 року, окрім відповідальності, яка визначена в п.1 та п.3 цієї угоди", таким чином (за твердженням позивача) даною Угодою визначено обсяг та порядок сплати відповідальності Боржника за прострочення виконання перед Кредитором своїх грошових зобовязань по договору, зазначених в п.1 Угоди, по сплаті пені в сумі 277327,89грн. (нарахованої за період з грудня 2013р. по травень2014р.), 3% річних в сумі 143289,86грн. (за період липня 2013р. по травень 2014р)., інфляційних нарахувань в сумі 327618,06грн. ( за період з жовтня 2013р. по квітень 2014р.) станом до 1 червня 2014 року, а тому Угода №217/1 не регулює і не могла регулювати відповідальність за наступне прострочення споживачем платежів за спожиту електроенергію в сумі боргу 5 539 000грн. та подальший приріст боргу, як і не була спрямована на виключення відповідальності перед ВАТ "Тернопільобленерго" за прострочення виконання боржником своїх грошових зобов'язань, встановленої діючим договором №934 від 07.09.2007р. та чинним законодавством України. Дане твердження позивача (про те що сторони врегулювали даною Угодою порядок нарахування та сплати пені, 3%річних та інфляційних нарахувань станом до 1 червня 2014 року) підтверджується і самим відповідачем у додаткових запереченнях до позову від 11.09.2015р. та у відзиві на позовну заяву від 02.09.2015р., з п.2 якого слідує, що даною Угодою сторони врегулювали між собою питання нарахування та сплати штрафних санкцій за прострочення сплати спожитої електроенергії станом по 20 травня 2014 року, а тому нарахування позивачем інфляційних нарахувань за період по 20 травня 2014 року (саме за твердженням відповідача) є безпідставним. При цьому слід також зазначити, що обов"язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором та законом, встановлений ч2ст.625 ЦК України і відповідно до вимог Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, та 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При таких обставинах та відповідно до вимог ст..33.34 ГПК України, ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України позов в частині стягнення 248273 грн. 73 коп. - пені, 152471грн. 09 коп. 3% річних та 2900799грн.99коп.- інфляційних нарахувань підлягає задоволенню, як обґрунтовано заявлений.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача, з врахуванням суми, на яку зменшена пеня та з врахуванням суми боргу, в частині стягнення якої припинено провадження у справі, оскільки така заборгованість погашена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, тобто і в цій частині з неправильних дій відповідача справу доведено до розгляду господарським судом..

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 80 п. 1-1, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Тернопільводоканал", вул.. Танцорова,7, м.Тернопіль, () на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" вул. Енергетична, 2, м.Тернопіль в особі Тернопільського міського району електромереж, вул. І.Франка, 18, м.Тернопіль () - 248273грн.73коп. - пені, 152471грн.09коп. 3% річних та 2900799грн.99коп.- інфляційних нарахувань на рахунок 11 в філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 338545.

3. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Тернопільводоканал", вул.. Танцорова,7, м.Тернопіль, () на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" вул. Енергетична, 2, м. Тернопіль 73080грн.00коп. витрат по сплаті судового збору на поточний рахунок 46 в філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 338545.

4. Провадження у справі частині стягнення 5 089 954грн. 21коп. боргу - припинити.

5. В решті позову - відмовити.

6. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено "11" січня 2016 року.

Головуючий суддя Г.З. Андрушків

Судді Я.Я.Боровець

ОСОБА_6