РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/21295/15

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова"

про стягнення 16 385,97 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Борзенкова Ю.М. (дов.№01/230-92 від 02.01.2015)

від відповідача: Єлтишева С.Л. (дов.№13 від 31.12.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про стягнення 16 385,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21295/15 та призначено її до розгляду на 24.09.2015 року.

23.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 24.09.2015 оголошено перерву до 08.10.2015 року.

За наслідками розгляду справи 08.10.2015 суд у задоволення клопотання представників сторін продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголосив у судовому засіданні перерву до 27.10.2015 року.

22.10.2015 та 27.10.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли, відповідно, додаткові письмові пояснення по справі та заява про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 27.10.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог та підтримав позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на викладені у відзиві обставини, а також просив застосувати строк позовної давності щодо нарахованої пені.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2005 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» укладено Договір №91-017/05-03 облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого сторони встановили умови взаємовідносин при здійсненні облігаторного (обов'язкового) перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум.

Відповідно до п. 1.3. Договору його дія розповсюджується на всі договори -добровільного страхування засобів наземного транспорту (КАСКО транспортних засобів), які укладені перестрахувальником зі страхувальниками (юридичними та фізичними особами).

Пунктом 2.10.Договору визначено, що основний документообіг між Сторонами здійснюється шляхом оформлення перестрахувальником щомісячних Рахунків-бордеро премій (Додаток 2 до цього Договору), Рахунків-бордеро збитків (Додаток № 3 до цього Договору) та щоквартального Переліку збитків, які заявлені, але не сплачені (Додаток № 4 до цього Договору).

Як визначено у п. 2.11.Договору відповідальність перестраховика за кожним Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, який підпадає під дію цього Договору, починається та закінчується одночасно з відповідальністю перестрахувальника.

У відповідності до п.п. 3.2.1 та п.п. 3.4.1 Договору позивач зобов'язався передавати, а відповідач - приймати від позивача в перестрахування частину відповідальності за договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, які підпадають під дію цього договору на умовах, викладених в розділі 2 Договору перестрахування.

Згідно з умовами п. 3.2.2 Договору позивач один раз на місяць, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім, надає відповідачу рахунки-бордеро премій та рахунки-бордеро збитків. Один з двох примірників рахунку-бордеро премій та рахунку-бордеро збитків, після їх підписання та скріплення печаткою, повертається перестрахувальнику протягом 3-х робочих днів.

Пунктом 3.2.2.Договору сторони погодили, що перестрахувальник зобов'язаний направляти перестраховику разом з рахунком-бордеро збитків копії певних документів, у залежності від розміру страхового відшкодування.

У відповідності до п. 4.2 Договору перестрахування, відшкодування Відповідачем своєї частки збитків Позивачу здійснюється шляхом оплати складеного Позивачем Рахунку бордеро збитків (за умови надання Позивачем документів, передбачених в п. 3.2.3. цього Договору), в який включаються всі збитки, що врегульовані Позивачем за звітний період (місяць) і в яких відповідач, згідно з умовами договору, зобов'язаний прийняти участь.

Перестраховик несе відповідальність за всіма Договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, що прийняті на страхування перестрахувальником починаючи з 01.02.2005 року, підпадають під дію цього Договору, відповідно до умов, викладених в п.1.3., та п.2.7. цього Договору, та зазначені у щомісячних рахунках-бордеро премій(п. 9.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято на перестрахування транспортні засоби за укладеними договорами добровільного страхування, що підтверджується підписаними сторонами рахунками-бордеро премій №05-03/08 за вересень 2005, №05-03/10 за листопад 2005, №05-03/11 за грудень 2005, №15 за червень 2006, №21 за грудень 2006, №25 за квітень 2007 року.

Так, позивач зазначає, що деякі збитки не включено до щомісячних Рахунку-бордеро збитків, у зв'язку із чим 01.04.2010 позивач направляв лист за вих. № 09/976, зареєстрований відповідачем 09.04.2010 за вх. № 1539/0/1-10, разом з вимогою від 17.03.2010 за вих. № 09/725 про сплату частки у сумах страхового відшкодування, оригіналами Додаткових угод до Рахунків-бордеро збитків № 6 за червень 2006, №21 за грудень 2006, №25 за квітень 2007 року для підписання та розрахунки часток перестраховика (відповідача) у сумах страхового відшкодування за автомобілями.

У зв'язку із цим, відповідач мав відшкодувати позивачу свої частки страхового відшкодування збитків у загальній сумі 7931,53 грн., а саме:

- за п.1 додаткової угоди № 2 до рахунку-бордеро збитків № 15 за червень 2006 - ТОВ «Перспектива», договір страхування № 06/25-152-00004 - частка відповідача - 161,65 грн. (8,423 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (1 919,12 грн.);

- за п. 1 додаткової угоди № 1 до рахунку - бордеро збитків № 21 за грудень 2006 - ОСОБА_5, договір страхування № 06/01-008-00060 - частка відповідача склала 1 908,13 грн. (15,462 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (12340,75 грн.).

- за п. 2 додаткової угоди № 1 до рахунку - бордеро збитків № 21 за грудень 2006 - ПП «А.М.Х. Техно-Сервіс», договір страхування № 06/01-003-00071 - частка відповідача склала 216.18 грн. (5.746 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (3762,29 грн.).

- за п. З додаткової угоди № 1 до рахунку - бордеро збитків № 21 за грудень 2006 - ОСОБА_6, договір страхування № 06/12-147-00084 - частка відповідача - 316,96 грн. (9,007 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (3729,44 грн.).

- за п. 1 додаткової угоди № 1 до рахунку - бордеро збитків № 25 за квітень 2007 - ОСОБА_7, договір страхування № 06/19-112-00059 - частка Відповідача - 5 328,61 грн. (8,887 % від суми виплаченого Позивачем страхового відшкодування (59 959,63 грн.).

Відповідно до п. 3.4.2. Договору перестрахування, відповідач зобов'язаний протягом 3-х робочих днів з дня отримання від позивача Рахунку-бордеро премій та Рахунку-бордеро збитків, підписати ці рахунки, скріпити печаткою та направити по одному з примірників на адресу перестрахувальника.

Як установлено судом, у відповідності до п. 3.4.3 Договору перестрахування відповідач зобов'язаний протягом 12 робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхових відшкодувань (09.04.2010) сплатити перестрахувальнику свою частку у сумі страхового відшкодування, отже оплату відповідно до умов Договору відповідач мав здійснити не пізніше 23.04.2010 включно.

Оскільки відповідачем у порушення умов Договору перестрахування не відшкодовано позивачу своєї частки страхового відшкодування збитків у розмірі 7931,53 грн., позивач звернувся із даним позовом до суду, додатково нарахувавши інфляційні втрати у розмірі 7193,65 грн. та 1260,79 грн. - 3% річних.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог ґрунтуються на тому, що відповідач взагалі не отримував від позивача листа за вих. № 09/976 від 01.04.2010 про виплату частки у страхових відшкодуваннях, до того ж, із даного листа вбачається, що позивачем не надано весь перелік документів для здійснення таких виплат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що укладений між сторонам у справі договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум №91-017/05-03 від 31.01.2005 за своєю правовою природою є договором перестрахування та договором страхування.

За договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування (ст. 987 ЦК України).

Також частина 1 ст. 12 Закону України "Про страхування" визначає, що перестрахування-страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Відповідно до ст. 355 ГК України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування, згідно п.3 ч. 1 ст. 980 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа ( ч. 2 ст. 984 ЦК України).

Позивач на виконання умов договору перестрахування направляв позивачу лист-вимогу про здійснення виплати частки страхового відшкодування № 09/976 від 01.04.2010, до якого додав документи, що регламентують страховий випадок. Даний лист отримано відповідачем 09.04.2010 та зареєстровано за номером №1539/0/1-10, чим спростовуються заперечення відповідача щодо неотримання вказаного листа.

Перестраховик має право вимагати від перестрахувальника надання копій документів, зазначених в п. 3.2.2. цього Договору, що стосуються окремого страхового випадку, проте відповідач не скористався правом вимоги необхідних йому документів, та не звертався до позивача з такими вимогами або зауваженнями щодо вже отриманих від позивача документів.

До того ж, положеннями пункту 3.3.6. Договору визначено право перестраховика на відмову у виплаті своєї частки страхового відшкодування або зменшення її розміру, зокрема, у випадку, коли, перестраховик не надав повністю або частково документів, зазначених в п. 3.2.3. даного Договору. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається перестраховиком не пізніше останнього дня, визначеного п.п. 3.4.3., 3.4.4., для виплати страхового відшкодування і повідомляється перестрахувальнику в письмовій формі з мотивованим обґрунтуванням причин відмови.

Проте, відповідач виставлених рахунків не підписав та частку у сумах страхового відшкодування позивачу не сплатив, зауважень до вказаного переліку збитків, які заявлені, але не сплачені, відповідачем до суду не надано. Також, у матеріалах справи відсутнє мотивоване рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування в порядку, передбаченому пунктом 3.3.6. Договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 26.02.2013 у справі №5011-69/9465-2012.

Відтак, факт наявності заборгованості відповідача у розмірі 7931,53 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги щодо стягнення боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи порушення відповідачем зобов'язань за Договором, позивач просить суд крім суми основного боргу стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 7193,65 грн. та 1260,79 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Судом установлено, що дії відповідача є порушенням вимог договору, чим спростовуються доводи відповідача про зворотне, а тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача заявлених до стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі та інфляційні втрати, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача 1260,79 грн. 3% річних та 7193,65 грн. інфляційних втрат.

Щодо наданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, то суд зазначає, що у межах даного позову позивачем не заявлено такої вимоги як стягнення неустойки (пені), а тому суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви відповідача.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню 7931,53 грн. - основного боргу, 3% річних у розмірі 1260,79 грн. та 7193,65 грн. інфляційних втрат.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про стягнення 16 385,97 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (02660, м.Київ, вул.М.Раскової, 11; ідентифікаційний код 31241449) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, б-р Л.Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) 7931 (сім тисяч дев'ятсот тридцять одну) гривню 53 копійки основного боргу, 3% річних у розмірі 1260 (одну тисячу двісті шістдесят) гривень 79 копійок, 7193 (сім тисяч сто дев'яносто три) гривні 65 копійок інфляційних втрат та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 27.10.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 02.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова