ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

19.11.2015р. Справа № 910/21889/15

за позовом Автогосподарства ГУМВС України в м.Києві, Залізничне шосе, 9, м. Київ 103,01103

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул.Горького,17, с. Зуївці, Миргородський район, Полтавська область,37630; фактична адреса: Залізничне шосе,9, м.Київ, 01103

про стягнення 5336,69 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 5336,69 грн., за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6242 від 27.06.2012 року, із яких: основний борг - 2610,18 грн., пеня - 899,51 грн.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив та 21.10.21015 року на виконання вимог ухвали суду від 21.09.2015р. надав суду витребувані додаткові докази. Суд подані докази прийняв, розглянув та залучив до матеріалів справи.

Відповідач в судові засідання 20.10.2015р. та 19.11.2015р. не з"явився, вимог ухвал суду не виконав. Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення провадження були направлені за фактичною адресою: Залізничне шосе,9, м. Київ, 01103 та юридичною адресою: вул.Горького, 17, с.Зуївці, Миргородський район, Полтавська область, 37630 повернулися на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" та "за зазначеною адресою не проживає".

В п. 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" зазначено, що відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена. Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу. Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, а також достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1В.) 27 червня 2012 року укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6242.

За умовами Договору, ФОП ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення площею 15,0 кв.м., що розміщене за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 9, що перебуває на балансі Автогосподарства ГУМВС України в місті Києві (далі - автогосподарство).

1 липня 2012 року між автогосподарством та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 55/12 (далі -Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що Сторона-1 (автогосподарство) зобов"язується самостійно здійснювати оплату за спожиті комунальні послуги (електрична, теплова енергія, холодна вода) Стороною-2, а Сторона-2 зобов"язується відшкодовувати зазначені витрати Стороною-1, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Стороною-1 протягом до 15 числа кожного наступного місяця.

Розрахунок вартості комунальних послуг згідно діючих тарифів державного регулювання та не може їх перевищувати.

Кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір, взяла на себе визначені в умовах договору зобов'язання. Позивач зі свого боку виконав покладені на нього зобов'язання (надання комунальних послуг), в порядку та на умовах передбачених цим Договором.

Згідно Договорів автогосподарство виставляло рахунки ФОП ОСОБА_1 щодо наданих послуг.

30 жовтня 2014 року та 14 січня 2015 року автогосподарство звернулось до ФОП ОСОБА_1 з листами про погашення заборгованості.

Листом №30/06/733 від 26.01.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву повідомило ФОП ОСОБА_1, що у разі не виконання зобов'язань за Договором автогосподарство може звернутись до Господарського суду м. Києва з позовом, щодо захисту своїх порушених прав.

Станом на 1 липня 2015 року борг ФОП ОСОБА_1 перед автогосподарством становить 2610,18 грн.

Також, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 899,51 грн., яку позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що за несвоєчасну сплату комунальних послуг нараховується пеня у розмірі подвійної ставки НБУ від суми недоїмки за кожен день прострочення платежу ФОП ОСОБА_1

Суд, здійснивши перерахунок пені в розмірі 899,51 грн. (за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5") дійшов висновку, що розмір вимог позивача в цій частині є правильним.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч.2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 13050,91 грн. основного боргу, 250,56 грн. пені та 12.84 - 3% річних за порушення строків оплати за отриманий товар, збитків завданих інфляцією обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в розмірі 1827,00 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул.Горького,17, с. Зуївці, Миргородський район, Полтавська область, 37630, Інд. номер НОМЕР_1) на користь Автогосподарства ГУМВС України в м.Києві (Залізничне шосе, 9, м. Київ 103, 01103 ) заборгованість за Договором №55/12 від 01.07.2012р. в розмірі 5 336,69 грн. з яких сума основного боргу - 2610,18 грн., 899,51 грн. - пеня, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 26.11.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.