РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/18330/15

За позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
доВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Еліт"
прозняття арешту з страхових коштів
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін
від позивача -не з'явився
від відповідача -не з'явився
від третьої особи -не з'явився

Обставини справи:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі - «Фонд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (надалі - ВДВС) про зняття арешту з страхових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ВДВС неправомірно накладено арешт на страхові кошти, які на думку позивача належать йому на праві власності, у зв'язку з чим позивач просить звільнити страхові кошти з-під арешту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 у прийнятті позовної заяви Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 ухвалу від 21.07.2015 у справі №910/18330/15 скасовано з передачею вказаної справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 справу №910/18330/15 прийнято до розгляду, залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт", розгляд справи призначено на 14.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 розгляд справи відкладено на 21.12.2015 у зв'язку із неявкою представників сторін та третьої особи та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав документи на виконання вимог ухвали суду та просив суд розглядати справи без його участі.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвал суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач та третя особа, повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідачі були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Смілянська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" зареєстрована як страхувальник у Смілянській міжрайонній виконавчій дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яка є відокремленим структурним підрозділом Черкаського обласного відділення Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

На виконання вказаного закону Смілянською філією ТОВ «Еліт» було відкрито окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у АТ «Райффайзен Банк Аваль» .

Смілянською філією ТОВ «Еліт» були подані заяви-розрахунки на здійснення фінансування коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам філії на загальну суму 33 552,00 грн., а саме:

- заява - розрахунок №811від 14.10.2014 р. на суму 6 374,96 грн.;

- заява - розрахунок №1023 від 31.10.2014 р. на суму 15 367,24 грн.;

- заява - розрахунок №1142 від 02.12.2014 р. на суму 10 267,66 грн.;

- заява - розрахунок №1170 від 30.12.2014 р. на суму 1 542,14 грн.

Згідно платіжних доручень №1080 від 30.10.2014 р. на суму 6 374,96 грн., №1204 від 19.11.2014 р. на суму 10 484,74 грн., №1285 від 20.11.2015 р. на суму 4 882,50 грн., №1 від 15.01.2015 р. на суму 8 143,38 грн., №34 від 16.01.2015 р. на суму 2 124,28 грн., №249 від 22.01.2015 р. на суму 1 542,14 грн. з призначенням платежів фінансування матеріального забезпечення за заявою-розрахунком кошти були перераховані на рахунок Смілянської філії ТОВ «Еліт».

19.11.2014 р. та 05.12.2014 р. в межах вказаного виконавчого провадження №45038502 на підставі постанови державного виконавця на кошти ТОВ "ЕЛІТ" та Смілянської філії ТОВ «Еліт» було накладено арешт.

Спір у справі виник у зв'язку із неправомірним, на думку позивача, накладання арешту на кошти у зв'язку з тим, що власником коштів є Фонд.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої та пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами першої та другої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Зі змісту зазначеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Право власності є основним речовим правом. Власник майна на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається ним. Право власності виникає на підставі юридичних фактів, визначених у законодавстві, що прийнято називати способами виникнення права власності.

Смілянською філією ТОВ «Еліт» було відкрито окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до приписів ст. ст. 1066, 1067 ЦК України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно платіжних доручень №1080 від 30.10.2014 р., №1204 від 19.11.2014 р., №1285 від 20.11.2015 р., №1 від 15.01.2015 р., №34 від 16.01.2015 р., №249 від 22.01.2015 р. кошти були перераховані на рахунок Смілянської філії ТОВ «Еліт».

За таких обставин кошти, які зараховано на рахунок Смілянської філії ТОВ «Еліт», є його власністю, як і кошти, що на ньому знаходяться, тому саме власник рахунку в банку має виключне право розпоряджатися даними коштами.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що власником коштів, які знаходяться на рахунку Смілянської філії ТОВ «Еліт» належать підприємству, а не Фонду, а тому, порушення права позивача арешту коштів відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відтак, суд здійснює захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а обов'язковою умовою для захисту такого права чи інтересу є існування відповідного порушення на момент звернення до суду із позовом.

В той же час, судом не встановлено, а позивачем належним чином не доведено існування порушення прав позивача внаслідок накладання арешту на кошти третьої особи.

За таких обставин, відсутні підстави вважати наявними порушене право позивача, що згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України виключає можливість задоволення позову шляхом зняття арешту з коштів третьої особи..

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Дата складання повного тексту рішення 22.01.2016 р.

Суддя А.В. Яковенко