ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.12.2015 Справа № 905/2659/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

при секретарі судового засідання Гонтарі А.Д.

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сенс 2010, с.Розівка Шахтарського р-ну Донецької області

про: стягнення 104082,57грн. основного боргу, 18162,34грн. пені, 13281,09грн. інфляційних втрат, 5174,45грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.№14-96 від 18.04.2014р.,

від відповідача: не явився.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

10.12.2015р. з 12-44 год. до 12-47 год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сенс 2010, с.Розівка Шахтарського р-ну Донецької області про стягнення 104082,57грн. основного боргу, 18162,34грн. пені, 13281,09грн. інфляційних втрат, 5174,45грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на Договір купівлі-продажу природного газу №13/2382-БО-6 від 28.12.2012р. та Додаткову угоду №1 до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., 28.02.2013р., 31.03.2013р., 30.04.2013р., 31.10.2013р., 30.11.2013р., 31.12.2013р. тощо.

До позову додає розрахунок сум основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань (а.с.8-11).

16.10.2015р. судом зроблено Спеціальний витяг №21321034 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Товариства з обмеженою відповідальністю Сенс 2010 (а.с.42-44). Зі Спеціального витягу вбачається, що відповідача не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; найменування та місцезнаходження відповідача в позовній заяві зазначені вірно.

Протягом розгляду справи позивач надав:

- з довідкою б/н від 20.11.2015р. копії банківських виписок за Договором №13/2382-БО-6 від 28.12.2012р. (а.с.49-63);

- з клопотанням б/н від 09.12.2015р. копію останньої сторінки Договору №13/2382-БО-6 від 28.12.2012р. з видимим відбитком печатки відповідача (а.с.70-72).

Відповідач будь-яких пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання 24.11.2015р. та 10.12.2015р. не явився, хоча про час і місце розгляду справи, а також про вимоги ухвал суду був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи: Акт від 16.10.2015р. канцелярії суду про відсутність можливості направити кореспонденцію Товариству з обмеженою відповідальністю Сенс 2010 через призупинення відділеннями поштового звязку приймання та пересилання поштових відправлень до с.Розівка Шахтарського р-ну Донецької області; копії ухвал суду від 16.10.2015р. та від 24.11.2015р. з роздруківками повідомлень в мережі Інтернет від 16.10.2015р. та від 27.11.2015р. про час і місце судових засідань зі сторінки господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі Судова влада України (а.с.45, 46-47, 68-69).

Враховуючи правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в п.3.9.2, п.3.12 Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався правом надати відзив на позов та не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки свого повноважного представника в судові засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34, 43 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сенс 2010 (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №13/2382-БО-6 (далі Договір, а.с.12-17, 71).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 82тис.куб.м. (п.2.1.Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. Договору).

Додатковою угодою №1 від 19.07.2013р. до Договору сторони домовились про зміну з 01.07.2013р. ціни на газ, виклавши п.5.2. і п.5.5. Договору в новій редакції (а.с.18).

Договір та Додаткова угода №1 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

З актів приймання-передачі природного газу (а.с.19-25) вбачається, що відповідач прийняв від позивача у січні квітні, жовтні грудні 2013 року природний газ на підставі Договору в обсязі 60829куб.м. на загальну суму 281860,46грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у січні квітні, жовтні грудні 2013 року виконав належним чином.

З наданих позивачем банківських виписок за 08.05.2013р., 29.05.2013р., 02.07.2013р., 31.01.2014р., 31.03.2014р. та листа відповідача вих.№11 від 29.03.2013р. про коригування платежу (а.с.28, 51-63) вбачається, що Покупцем було оплачено отриманий природний газ в сумі 177777,89грн. (повністю, але з простроченням, погашена заборгованість за січень квітень 2013 року і частково за жовтень 2013 року), і залишок несплачених за Договором коштів станом на день подачі позову склав 104082,57грн.

Протягом розгляду даної справи відповідач оплат не здійснював, сума основного боргу на момент розгляду справи не змінилась, і іншого відповідачем не доведено.

Таким чином, відповідач свого обовязку з повної та своєчасної оплати природного газу, отриманого у січні квітні, жовтні грудні 2013 року, у встановлені Договором терміни не виконав, чим порушив умови Договору, вимоги ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні. Отже, позовна вимога про стягнення 104082,57грн. основного боргу за газ, поставлений відповідачу у жовтні грудні 2013 року, є обґрунтованою, доведеною та такою, що не спростована відповідачем і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Отже, умови п.9.3. Договору, якими строк позовної давності щодо стягнення пені встановлений тривалістю у пять років, відповідають приписам чинного законодавства.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2 Договору зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача 18162,34грн. пені.

Для нарахування пені позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить приписам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (а.с.8-11), суд встановив, що порядок її нарахування відповідає умовам п.7.2, п.9.3. Договору і приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України, але суперечить умовам п.6.1. Договору та приписам ч.2 ст.251, ч.2 ст.252, ст.253 ЦК України з огляду на таке.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251 ЦК України). Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України). Отже, в п.6.1. Договору сторони узгодили термін, до якого Покупець має право сплачувати за поставлений газ, не вважаючись таким, що прострочив 14 число місяця, наступного за місяцем поставки газу. У разі неоплати газу у цей термін для Покупця мають настати наслідки згідно з умовами п.7.1, п.7.2. Договору та приписами ст.625 ЦК України, а саме: боржник вважається таким, що прострочив і починає перебіг строк, протягом якого підлягають нарахуванню пеня, річні тощо. За приписами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок тобто з наступного дня після визначеного терміну. Оскільки терміном, визначеним сторонами у Договорі, є 14 число місяця, наступного за місяцем поставки газу то перебіг строку нарахування пені, річних тощо має починатися з 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, нарахування пені починаючи з 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, здійснене позивачем неправомірно і стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.ст.6, 259, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216 218, ч.1 ст.230 ГК України підлягає пеня у розмірі 18052,36грн., нарахована на заборгованість:

- за січень 2013 року у сумі 1475,47грн. за період 15.02.2013р. 13.08.2013р.;

- за лютий 2013 року у сумі 3602,78грн. за період 15.03.2013р. 13.09.2013р.;

- за березень 2013 року у сумі 4011,51грн. за період 15.04.2013р. 13.10.2013р.;

- за квітень 2013 року у сумі 938,77грн. за період 15.05.2013р. 13.11.2013р.;

- за жовтень 2013 року у сумі 1277,56грн. за період 15.11.2013р. 13.05.2014р.;

- за листопад 2013 року у сумі 2768,38грн. за період 15.12.2013р. 13.06.2014р.;

- за грудень 2013 року у сумі 3977,89грн. за період 15.01.2014р. 13.07.2014р.

На підставі приписів ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 13281,09грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 5174,45грн.

Судом перевірено розрахунки вказаних сум та встановлено:

1) розрахунок 3% річних (а.с.8-11) не відповідає умовам п.6.1 Договору та приписам ч.2 ст.251, ч.2 ст.252, ст.253 ЦК України з підстав, наведених у даному рішенні щодо встановлення початку перебігу строку нарахування пені.

З огляду на викладене річні за Договором підлягають нарахуванню починаючи з 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, а стягненню на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 5151,29грн., нараховані на заборгованість:

- за січень 2013 року у сумі 301,57грн. за період 15.02.2013р. 31.01.2014р.;

- за лютий 2013 року у сумі 1334,00грн. за період 15.03.2013р. 31.01.2014р.;

- за березень 2013 року у сумі 1382,41грн. за період 15.04.2013р. 31.01.2014р.;

- за квітень 2013 року у сумі 305,44грн. за період 15.05.2013р. 31.03.2014р.;

- за жовтень 2013 року у сумі 371,25грн. за період 15.11.2013р. 22.07.2014р.;

- за листопад 2013 року у сумі 673,47грн. за період 15.12.2013р. 22.07.2014р.;

- за грудень 2013 року у сумі 783,15грн. за період 15.01.2014р. 22.07.2014р.

2) Здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань (а.с.8-11) суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості з огляду на таке.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю (на заборгованість за кожний місяць поставки газу інфляційні нараховані, починаючи з наступного за ним місяця, в якому прострочення виконання виникло лише з 15 числа), в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р.).

Таким чином, суд відмовляє у стягненні інфляційних, нарахованих: на заборгованість за лютий 2013 року за період березень 2013 року; на заборгованість за березень 2013 року за період квітень 2013 року; на заборгованість за квітень 2013 року за період травень 2013 року; на заборгованість за жовтень 2013 року за період листопад 2013 року; на заборгованість за листопад 2013 року за період грудень 2013 року; на заборгованість за грудень 2013 року за період січень 2014 року.

Крім того, при розрахунку інфляційних на заборгованість за квітень та жовтень 2013 року позивачем суму інфляційних за кожний попередній період неправомірно включено до суми основного боргу, на який нараховуються інфляційні за кожний наступний період, що фактично є застосуванням індексу споживчих цін у відносинах між юридичними особами.

З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягають інфляційні в загальній сумі 12844,44грн., нараховані на заборгованість:

- за лютий 2013 року у сумі 299,87грн. за період квітень 2013 року січень 2014 року;

- за березень 2013 року у сумі 343,74грн. за період травень 2013 року січень 2014 року;

- за квітень 2013 року у сумі 124,42грн. за період червень 2013 року березень 2014 року;

- за жовтень 2013 року у сумі 2049,14грн. за період грудень 2013 року червень 2014 року;

- за листопад 2013 року у сумі 4308,14грн. за період січень червень 2014 року;

- за грудень 2013 року у сумі 5719,13грн. за період лютий червень 2014 року.

Інфляційні на заборгованість за січень 2013 року позивачем до стягнення не заявлені.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів абз.3 ч.1 ст.49 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.129 Конституції України; ст.ст.6, 251, 252, 253, 259, 525, 526, 530, 549, 625, 627 Цивільного кодексу України; ст.ст.193, 216-218, 230, 232 Господарського кодексу України; Закону України №543-96ВР від 22.11.1996р. Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань; керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Сенс 2010, с.Розівка Шахтарського р-ну Донецької області про стягнення 104082,57грн. основного боргу, 18162,34грн. пені, 13281,09грн. інфляційних втрат, 5174,45грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сенс 2010 (86221, Донецька обл., Шахтарський район, село Розівка, вул.Островського, буд.27; ідентифікаційний код 36020807) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 104082,57грн. основного боргу, 18052,36грн. пені, 12844,44грн. інфляційних втрат, 5151,29грн. 3% річних, 2102,07грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 10.12.2015р. оголошено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2015р.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 примірники:

1 до справи, 2 сторонам