КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/18116/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

за участю представників сторін:

прокурор: не з'явився;

від позивача: не з'явився;

від відповідача (апелянта): Петровський В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 (суддя: Борисенко І. І.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В"

про визнання права власності та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 у справі № 910/18116/15 задоволено заяву Застпника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про вжиття заходів до забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлову будівлю торгівельного призначення ( реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 34085817) по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві (запис у реєстровій книзі № 10536-П у № 222п-190), що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Преско-В" ().

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 у справі № 910/18116/15 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою в задоволені заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того,що прокурором не підтверджено належними та допустимими доказами навності обставин, які свідчать про можливість утруднення виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог, а також про можливість вжиття відповідачем заходів щодо реалізації належного йому майна, або відчуження спірного майна. Крім того, апелянт вказував на те, що прокурором не було сплачено судовий збір за подачу заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 17.11.2015 о 13:50.

В судовому засіданні 17.11.2015 представник апелянта (відповідача) доводи апеляційної скарги - підтримав, просив суд скасувати оскаржувану ухвалу, а у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Прокурор та Київська міська рада в судове засідання 17.11.2015 представників не направили, причин неявки суд апеляційної інстанції не повідомили. Сторони про призначене судове засідання на 17.11.2015 повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження, через канцелярію Київського апеляційного господарського суду заяв та клопотань не подавали.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників сторін не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача та прокурора за наявними матеріалами.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, і підтверджується матеріалами оскарження, Заступник прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" про визнання права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 34085817) по вул. Миропільській, 4-а (310 кв.м) у м. Києві (запис у реєстровій книзі №10536-П у №222п-190) та витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради зазначену нежитлову будівлю.

Позовні вимоги мотивані тим, що за результатами здійснеян прокурорського нагляду за додержанням законів щодо цільового використання земельних ділянок на території Деснянського райну міста Києва встановлено, що на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08 державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію за відповідачем права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 34085817) по вул. Миропільській, 4-а (310 кв.м) у м. Києві. Проте, згідно листа Гребінківського районного суду Полтавської області № 411/15-вих від 05.03.2015, вищенаведена справа не розглядалась і і рішення не приймалось. Таким чином, прокурор наголошував на тому, що у ТОВ "ПРЕСКО-В" відсутні дозвільні документи, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством, а також доказів того, що новозбудоване нерухоме майно було прийнято в експлуатацію. Вказаний об'єкт є самочинним, що є доказом незаконності набуття відповідачем права власності на нього. Реєстрація права власності на вищезазначені спірні нежитлові приміщення здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на підставі неіснуючого рішення та ухвали суду, що є предметом , як досудового розслідування, так й судового розгляду в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Заступником прокурора Деснянського району м. Києва разом з позовом подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову у якій прокурор просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на не житлову будівлю торгівельного призначення ( реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 34085817) по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві (запис у реєстровій книзі № 10536-П у № 222п-190), що належать на праві власності ТОВ "Преско-В" ().

Обґрунтовуючи подану заяву прокурора зазначив, що підставою для звернення з заявою про вжиття заходів до забезпечення є те, що існує можливість подальшого відчуження нежитлової будівлі по вул. Миропільській, 4-а (310 кв.м) у м. Києві, що в свою чергу призведе до утруднення виконання рішення суду та реального поновлення права власності територіальної громади м. Києва і зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 у справі № 910/18116/15 задоволено заяву Застпника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про вжиття заходів до забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлову будівлю торгівельного призначення ( реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 34085817) по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві (запис у реєстровій книзі № 10536-П у № 222п-190), що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Преско-В" ().

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 у справі № 910/18116/15 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою в задоволені заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що прокурором не підтверджено належними та допустимими доказами навності обставин, які свідчать про можливість утруднення виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог, а також про можливість вжиття відповідачем заходів щодо реалізації належного йому майна, або відчуження спірного майна. Крім того, апелянт вказував на те, що прокурором не було сплачено судовий збір за подачу заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 Кодексу, позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що прокурор у позові і, відповідно, в заяві про вжиття заходів до забезпечення позову, наголошував на тому, що у ТОВ "ПРЕСКО-В" відсутні дозвільні документи, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством, а також доказів того, що новозбудоване нерухоме майно було прийнято в експлуатацію. Вказаний об'єкт є самочинним, що є доказом незаконності набуття відповідачем права власності на нього. Реєстрація права власності на вищезазначені спірні нежитлові приміщення здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на підставі неіснуючого рішення та ухвали суду, що є предметом , як досудового розслідування, так й судового розгляду в Окружному адміністративному суді міста Києва.

З огляду на наведене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки під час судових проваджень відповідачем можуть бути вчинені дії по відчуженню спірного майна, що в свою чергу призведе до утруднення виконання рішення суду та реального поновлення права власності територіальної громади м. Києва і зробить неможливим виконання рішення суду.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, встановивши обставини справи та доводи, що є підставами подання даного клопотання, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пов'язаності заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог та наявності достатніх підстав вважати, що невжиття таких заходів, у разі задоволення позовних вимог, значно утруднить або зробить неможливим виконання такого рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом першої інстанції захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що застосування заходів до забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Довод апелянта про те, що прокурором не було сплачено судовий збір за подачу заяви про вжиття заходів до забезпечення позову - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований, з огляду на те, що сплата або несплата судового збору за подачу до суду заяв жодним чином не впливає законність або незаконність винесеного процесуального документа. Крім того, місцевий господарський суд не позбавлений права за результатами судового розгляду справи здійснити розподіл судових витрат з урахуванням вимог статті 49 Господарського процесуального кодекус України.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення заяви прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття до уваги тієї обставини, що позивачем вказувалось на порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість існування небезпеки до вирішення спору по суті та набранням рішенням у даній справі законної сили в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача, який здійснює представництво територіальної громади міста Києва.

За приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, які встановлюються, зокрема, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законну та обґрунтовану ухвалу у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни ухвали місцевого господарського суду - відсутні, а тому, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 про вжиття заходів до забезпечення позову - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 про вжиття заходів до забезпечення позову - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18116/15 про вжиття заходів до забезпечення позову - повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов