ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 925/1588/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за посадою (директор), відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню зрідженим газом «Київпропангаз» до товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний комплекс «Пересвіт» про стягнення 21460 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню зрідженим газом «Київпропангаз» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний комплекс «Пересвіт» (далі відповідач) про стягнення, на підставі Договору про надання охоронних послуг № КМ - 16 від 01.10.2014 року, 20 000 грн. завданих збитків у виді неодержаного прибутку (втраченої вигоди) та відшкодування судових витрат. Позов мотивовано порушенням відповідачем своїх зобовязань по Договору № КМ - 16 від 01.10.2014 року про надання охоронних послуг, визначених, зокрема, пунктами 1.4, 1.5 та підпунктами 1.6.6, 3.1.1 цього Договору.

20.10.2015 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій в частині вимог про стягнення збитків остаточно просив стягнути з відповідача 21460 грн. (а.с. 40-41). Крім того, в прохальній частині заяви позивач просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу.

03.12.2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 03.12.2015 року (в протоколі судового засідання) була повернута позивачу без розгляду.

Відповідач 20.10.2015 року подав письмовий відзив на позов (а.с. 55-57) в якому проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог. В засіданнях суду 20.10.2015 і 19.11.2015 року представник відповідача позов не визнав і просив суд в його задоволенні позивачу відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві.

В засіданні суду 03.12.2015 року представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог від 20.10.2015 року, підтримав і просив суд задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.10.2014 року позивачем публічним акціонерним товариством по газопостачанню зрідженим газом «Київпропангаз», як замовником, і відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронний комплекс «Пересвіт», як виконавцем, було укладено договір про надання охоронних послуг № КМ 16.

Розділом 1 договору сторони визначили предмет цього договору, а саме:

за умовами п.п. 1.1.1 п. 1.1. замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території, які розташовані за адресою: 03027, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Новосілки, вул. Васильківська, 2а.

п. 1.4. положення щодо режиму охорони обєкта, порядок встановлення та використання технічних засобів охорони на ньому, обовязки посадових осіб виконавця та замовника щодо виконання договірних зобовязань узгоджуються та затверджуються сторонами і Інструкції з охорони обєкта, яка складається виконавцем, узгоджується із замовником та впроваджується в дію сторонами в день підписання договору;

п. 1.5. інструкція є додатком до даного договору та невідємною його частиною. Вимоги Інструкції є обовязковими для виконання замовником та виконавцем;

п.п. 1.6.6. п. 1.6. у контексті п. 1.1. даного договору виконавець зобовязаний здійснювати організацію технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки Обєкта.

Розділами 2-5 договору сторони погодили умови договору щодо вартості послуг, прав та обовязків виконавця і замовника, порядку розрахунків. Згідно з п.п. 3.1.1. п. 3.1. розділу 3 виконавець зобовязаний забезпечувати охорону матеріальних цінностей на території обєкта замовника, що передані йому під охорону, від проникнення сторонніх осіб встановленими відповідно до Інструкції заходами та засобами.

Відповідно до п. 6.2. розділу 6 договору про відповідальність сторони домовились, що збитки, завдані невиконанням чи неналежним виконанням даного договору відшкодовуються сторонами у межах прямих дійсних збитків. Згідно з пунктами 6.7., 6.8. розділу 6 договору, у випадку прострочення оплати наданих послуг, незалежно від тривалості прострочення, виконавець має право призупинити надання послуг до моменту повного погашення заборгованості, відкликавши персонал охорони з обєкта та демонтувати власні технічні засоби, якщо такі ним встановлювалися. Ризик настання можливих негативних наслідків для обєкта у випадку застосування виконавцем свого права, передбаченого п. 6.7. договору, несе замовник. У даному випадку виконавець також звільняється від будь-якої відповідальності, у т.ч. відшкодування збитків, завданих обєкту у період зупинення надання ним послуг.

Пунктами 8.2., 8.3. договору сторони погодили, що цей договір може бути розірваний виконавцем в односторонньому порядку, якщо замовник затримає оплату послуг з охорони на термін, довший за 30 діб за умови письмового повідомлення замовника за 2 доби до бажаної дати розірвання. Цей договір також може бути розірваний за ініціативою замовника в односторонньому порядку за умови письмового попередження виконавця за 30 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Пунктом 9.1. розділу 9 договору сторони визначили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року.

Із розпорядження позивача від 02.01.2015 року про забезпечення охорони обєкта власними силами (а.с. 10), акта від 02.01.2015 року про зняття відповідачем з охорони обєкта (а.с. 11), акта від 02.01.2015 року про демонтаж відповідачем охоронного обладнання (а.с. 12), акта від 05.01.2015 року про пошкодження майна позивача під час надання охоронних послуг по договору (а.с. 13), заяви орендаря ПП «Соловяненко» про спробу проникнення в складські приміщення на території обєкта (а.с. 14) слідує, що 31.12.2014 року в 23-30 відповідачем без попередження позивача була знята охорона з обєкта, демонтовано блок пультової охорони. Внаслідок цього позивач з 31.12.2014 по 04.01.2015 року призначив охорону обєкта із числа своїх працівників. 05.01.2015 року було виявлено пошкодження вїздних воріт, вхідних дверей головного офісу підприємства позивача за період з 31.12.2014 по 04.01.2015 року, поступили заяви орендарів, майно яких зберігалось на території обєкта, про спробу проникнення в склад, про викрадення зварювального апарата, загальна сума збитків склала 1600 грн. Із-за незабезпечення належної охорони майна позивач також зазнав збитки втрачену вигоду в розмірі 19860 грн. (ТОВ «Пірол-Технології 5490 грн., ТОВ «Компанія ЕОС» - 14370 грн.) по неодержанню прибутку від потенційних орендарів, які відмовились продовжити договори оренди з позивачем через ризики пошкодження їхнього майна (а.с. 50, 52).

18.12.2014 року за вих. № 17/82 позивач звернувся з письмовим повідомленням про намір розірвання договору про надання охоронних послуг № КМ 16 від 01.10.2014 року на підставі п. 8.3. договору, повідомлення вручене адресату 22.12.2014 року (а.с. 76, 77).

Рішенням господарського суду Київської області від 27.08.2015 року у справі № 911/2797/15 частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний комплекс «Пересвіт», стягнуто на його користь з публічного акціонерного товариства по газопостачанню зрідженим газом «Київпропангаз» заборгованість за послуги, надані в листопаді грудні 2014 року на підставі договору про надання охоронних послуг № КМ 16 від 01.10.2014 року. Рішення суду набрало законної сили і звернене до примусового виконання.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання охоронних послуг № КМ - 16 від 01.10.2014 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із їх прав і обовязків за цим договором.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків (господарських зобовязань) визначені, відповідно, ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України. Ними, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) іншій особі (ст. 11 ч.ч. 1, 2 п.п. 1, 3 ЦК), заподіяння шкоди субєкту господарювання (ст. 174 ч. 1 абз. 4 ГК).

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способами захисту цивільних прав (п.п. 3, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частинами 1, 2 ст. 589, частиною 1, 2 ст. 604 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 978 ЦК України визначено поняття договору охорони. За договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Статтю 978 віднесено до параграфа 3 глави 66 ЦК України, отже правовідносини, що виникають із договору охорони є спеціальним видом зберігання, як окремий вид договірних зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. За загальним правилом, встановленим частиною 1 зазначеної статті ЦК, договір зберігання передбачає передання речі на зберігання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України, абз. 6 ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 224 ГК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно частин 1, 2, 3 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Відтак, відповідно до встановлених обставин справи та приписів вищенаведених норм законодавства, суд вважає, що договір про надання охоронних послуг № КМ - 16 від 01.10.2014 року, укладений сторонами і покладений позивачем в основу своїх вимог, є договором охорони обєкта і речей, що знаходяться в ньому, спірні збитки, стягнення яких є предметом даного спору, завдані позивачу після припинення дії договору, тому за цим договором у відповідача не виникає обовязку їх відшкодування.

Крім того, за встановлених обставин справи, суд не вбачає і порушення відповідачем своїх зобовязань, визначених умовами договору про надання охоронних послуг № КМ - 16 від 01.10.2014 року, порушення яких позивач визначив підставою відповідальності. Не встановлення судом факту порушення договірного зобовязання позивачем, відсутність в діях (бездіяльності) відповідача ознак складу спірного правопорушення, як-то протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) та його вини у спричиненні спірних збитків виключає можливість застосування до нього заходів відповідальності, визначених позивачем, у виді спірної суми збитків.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов визнає необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє повністю.

Щодо клопотання позивача про забезпечення позову, суд зазначає, що згідно з п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Приймаючи до уваги про відсутність підстав для задоволення позову суд, у відповідності до ст. 66 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову з огляду на її необґрунтованість.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено і підписано28.12.2015 року.

Суддя В.М. Грачов