ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 31/160(29/170(6/77-5/100)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

за участю ліквідатора Надлонка А.І., представника скаржника Алтуніна Я.І.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05 серпня 2015 року по справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту»

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області ухвалою від 22 травня 2006 року порушив провадження у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» за заявою відкритого акціонерного товариства «Маріуполь-Авто». Суд ухвалою від 21 вересня 2006 року затвердив реєстр вимог кредиторів.

Прийняті у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» судові рішення неодноразово розглядались судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Господарський суд Львівської області постановою від 20 лютого 2014 року визнав банкрутом закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» (), увів ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича.

10 березня 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про визнання недійсним договору цесії від 17.07.2013 р. за №1707/13, що укладений між ЗАТ «Завод комунального транспорту» в особі директора Челяпіна С.М. та ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» в особі директора Коновальчука А.С.

Господарський суд Львівської області (суддя Артимович В.М.) ухвалою від 05 серпня 2015 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» визнав недійсним договір цесії №1707/13, укладений 17 липня 2013 року Закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту», і Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс», .

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» (скаржник) подало апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 05 серпня 2015 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору цесії №1707/13, укладений від 17.07.2013 р. закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс».

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та прийнятою із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції порушив приписи ст. 65 ГПК України - не залучив до участі у справі ТзОВ «ЛАЗ Фінанс», інтереси якого безпосередньо зачіпаються при розгляді цієї справи. Наголошує, що договір цесії №1707/13 від 17 липня 2013 року укладений до визнання ЗАТ «ЗКТ» банкрутом і закон не вимагав від ТОВ «ЛАЗ Фінанс» бути кредитором боржника; договір укладено на платній основі з відстрочкою платежу в сумі 3320891,01 грн. і цей факт спростовує твердження суду про те, що ЗАТ «ЗКТ» безоплатно здійснило відчуження майна. Також у розпорядника майна боржника Кирика В.К. на момент укладення договору цесії були повноваження на власний розсуд вирішувати питання встановлення ціни. Перерахування боржнику 3320891,01 грн. не відбулося, оскільки названа сума зарахована в рахунок погашення заборгованості ЗАТ «ЗКТ» перед ТОВ «ЛАЗ Фінанс».

Про розгляд справи учасникам у справі про банкрутство повідомлено належним чином. За клопотанням представників суд відкладав розгляд справи.

Арбітражний керуючий Надлонок А.І. та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надали документально підтверджені відзиви, апеляційну скаргу заперечують, як безпідставну і незаконну.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення представників скаржника та кредитора, арбітражного керуючого Надлонка А.І., розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 05 серпня 2015 року по справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) слід скасувати та прийняти нове судове рішення з огляду на наступне.

З наданих апеляційному суду матеріалів справи №31/160 (29/170(6/77-5/100) слідує, що 10 березня 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою, просило суд визнати недійсним договір цесії №1707/13 укладений 17 липня 2013 року закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» в особі директора Челяпіна С.М. з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» в особі директора Коновальчука А.С.

Заява подана у провадженні справи №31/160(29/170(6/77-5/100) про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту». Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є конкурсним кредитором закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту», вимоги якого включені в реєстр вимог кредиторів. Згідно із положенням Львівська обласна дирекція є відокремленим підрозділом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», не є юридичною особою; діє від імені, за рахунок та в інтересах Банку; має право від імені Банку здійснювати повноваження сторони (позивача, відповідача) або третьої особи при розгляді справ у судах.

Кредитор вважає договір цесії №1707/13 незаконним, таким, що порушує інтереси боржника і кредиторів. Наголошує, що на стадії розпорядження майном закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» боржник відступив товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» право вимоги до ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» у сумі 22139273,43 грн. (названа сума кредиторських вимог ЗАТ «Завод комунального транспорту» визнана судом і включена у реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод»). За відступлення вимог у сумі 22139273,43 грн. ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» повинне було сплатити боржнику 3320891,00 грн.. Проте навіть ця сума не була сплачена, оскільки 05 серпня 2013 року ЗАТ «Завод комунального транспорту» і ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою сума 3320891,00 грн.. була зарахована в погашення заборгованості ЗАТ «Завод комунального транспорту» перед ТзОВ «ЛАЗ Фінанс». При цьому ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» не зверталось із кредиторськими вимогами до боржника. Таким чином боржник ЗАТ «Завод комунального транспорту» фактично відмовився від свого активу - кредиторських вимог до ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод».

Правовою підставою недійсності договору цесії називає приписи частини першої статті 203, частини першої статті 215 і статті 602 Цивільного кодексу України, статей 22, 23, 38, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19 січня 2013 року.

Господарський суд Львівської області прийняв заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», розглянув і 05 серпня 2015 року ухвалив визнати недійсним договір цесії №1707/13, укладений 17 липня 2013 року закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс».

Суд дійшов до висновку про визнання недійсним договору цесії № 1707/13, оскільки ТзОВ "ЛАЗ Фінанс" не є кредитором банкрута та фактично боржник безоплатно здійснив відчуження майна, дебіторська заборгованість у розмірі 22139273,43 грн. була фактично зменшена до 3320891,01 грн. і це в свою чергу нанесло шкоду власним інтересам та інтересам інших кредиторів; укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) не було направлено на реальне настання правових наслідків, зокрема, перерахування на рахунок банкрута коштів в сумі 3320891,01 грн. не відбулось, що було умовою укладення договору цесії в погодженні розпорядника майна, та підтверджується угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 05 серпня 2013 року та акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 05 серпня 2013 року.

Суд керувався приписами частини п'ятої статті 203, частин першої і третьої статті 215 Цивільного кодексу України, статей 20, 37-48 та перехідними положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19 січня 2013 року.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду Львівської області від 05 серпня 2015 року про визнання недійсним договору цесії №1707/13 від 17 липня 2013 року. Разом з тим суд констатує наступне.

Конституцією України (ст.19) встановлено обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Згідно з ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 19 січня 2013 року діє нова редакція закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". За змістом п. 1-1 Прикінцевих та Перехідних положень, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Предметом спору у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» є договір цесії №1707/13, укладений закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» 17 липня 2013 року - під час перебування закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» у судовій процедурі банкрутства на стадії розпорядженням майном боржника, повноваження розпорядника майна боржника виконував призначений судом арбітражний керуючий Кирик В.К.

Отже надаючи правову оцінку договору цесії №1707/13 необхідно, окрім положень Цивільного кодексу України, керуватися й відповідними приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19 січня 2013 року.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 29.05.2013 N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За визначенням частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, розпорядник майна боржника призначається з метою забезпечення майнових інтересів кредиторів.

За змістом частини 13 статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

За змістом першої і другої статей договору цесії №1707/13 на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарію, а останній набуває від цедента права вимоги до боржника відкритого акціонерного товариства «Дніпродзержинський автомобільний завод» (у зв'язку з чим цесіонарій стає в їх межах кредитором) та інші права вимоги, які відступаються згідно цього договору. Права вимоги до боржника, що відступаються цементом цесіонарію охоплюють права вимоги всієї заборгованості у сумі 22139273,43 грн. - конкурсні кредиторські вимоги ЗАТ «ЗКТ», що є правонаступником ЗАТ «ЛАЗ», внесені до реєстру вимог кредиторів ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод», затвердженого господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 13 серпня 2004 року у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод».

За умовами статті 3 договору цесії №1707/13 відступлення права вимоги відбувається на платній основі з відстрочкою платежу в сумі 3320891,01 грн. цесіонарій повинен сплатити цеденту вказану вище суму в такому порядку: в сумі 1000000,00 грн. на протязі 2014 року та в сумі 2320891,01 грн. на протязі 2015 року.

Договір цесії №1707/13 від 17 липня 2013 року уклали і підписали: зі сторони ЗАТ «Завод комунального транспорту» директор Челяпін С.М., зі сторони ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» директор Коновальчук А.С. Однак договір не містить вказівки про погодження цього договору розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Кириком В.К.

У матеріалах справи наявні копії листів: б/н від 16 липня 2013 року та за №12/ЗКТ-14 від 17 липня 2013 року про наступне:

Директор ЗАТ «Завод комунального транспорту» Челяпін С.М. листом від 16 липня 2013 року б/н звернувся до розпорядника майна арбітражного керуючого Кирика В.К. з проханням погодити укладення між ЗАТ «Завод комунального транспорту» та ТзОВ «ЛАЗ Фінанс» договору про відступлення права вимоги боргу ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» в сумі 22139273,43 грн., що складається з конкурсних кредиторських вимог ЗАТ «ЗКТ», включених у реєстр вимог кредиторів ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод», затверджений ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2004 року. Також у листі вказано, що на поточний рахунок ЗАТ «Завод комунального транспорту» мають надійти кошти в сумі 1000000,00 грн. на протязі 2014 року та в сумі 2320891,01 грн. на протязі 2015 року.

Розпорядник майна ЗАТ «Завод комунального транспорту» арбітражний керуючий Кирик В.К. листом від 17 липня 2013 року за №12/ЗКТ-14 погодив укладення ЗАТ «Завод комунального транспорту» договору про відступлення ТзОВ «ЛАЗ Фінанси» права вимоги боргу ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» в сумі 22139273,43 грн. з метою погашення заборгованості із заробітної плати, компенсації понесених раніше витрат та забезпечення належного подальшого фінансування заходів процедури банкрутства боржника, а також за умов надходження на поточний рахунок ЗАТ «Завод комунального транспорту» грошових коштів в сумі 1000000,00 грн. на протязі 2014 року, а в сумі 2320891,01 грн. на протязі 2015 року.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює названі листи і вважає, що обмін листами не є належним і допустимим доказом укладення 17 липня 2013 року оспорюваного договору цесії №1707/13 за погодженням з розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Кириком В.К. Про погодження розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Кириком В.К. договору цесії №1707/13 мало бути зазначено у самому договорі цесії №1707/13 і цей договір повинен був підписати арбітражний керуючий Кирик В.К., як розпорядник майна боржника, який у силу закону погоджує укладення договору на викладених у ньому умовах. Договір цесії №1707/13 не містить ні вказівки про його погодження розпорядником майна арбітражним керуючим Кириком В.К., ані підпису арбітражного керуючого Кирика В.К.

Таким чином оспорюваний правочин не погоджений розпорядником майна боржника, що суперечить приписам частини 13 статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції, чинній до 19 січня 2013 року. Обмін листами не може вважатися погодженням договору цесії №1707/13, адже в листах не викладено повного тексту договору. Більш того, із змісту договору не випливає, що лист директора ЗАТ «Завод комунального транспорту» Челяпін С.М. б/н від 16 липня 2013 року та лист розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Кирика В.К. за №12/ЗКТ-14 від 17 липня 2013 року є невід'ємною частиною договору, а в договорі немає посилання на його погодження розпорядником майна боржника. Статтею 8 договору цесії №1707/13 передбачено набуття чинності договору з моменту його підписання, укладення договору лише в двох примірниках, обов'язок сторін не розголошувати третім особам умови цього договору.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 512 Цивільного кодексу України унормовано, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як зазначено вище, предметом договору цесії №1707/13 визначено права вимоги закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» до відкритого акціонерного товариства «Дніпродзержинський автомобільний завод» у загальній сумі 22139273,43 грн., як конкурсні кредиторські вимоги, внесені до реєстру вимог кредиторів ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод», затвердженого господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 13 серпня 2004 року у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод».

Отже усупереч приписам статей 512, 513, 514 Цивільного кодексу України в договорі цесії №1707/13 немає вказівки на правочин (правочини), на підставі яких виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; невідомо про обсяг та умови, які існували на момент переходу цих прав.

Слід зазначити й те, що задовго до 17 липня 2013 року - дати укладення договору цесії №1707/13 - провадження у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» було припинено. А саме, господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 08 травня 2012 року затвердив мирову угоду, укладену на стадії ліквідаційної процедури, припинив провадження у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод». Ухвала набрала законної сили.

Таким чином на день укладення договору цесії №1707/13 провадження у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» було припинено.

Надалі Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 29 липня 2014 року визнав недійсною мирову угоду, укладену у справі №Б24/40/15/176/02 про банкрутство ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод». Однак ця обставина не впливає на правову оцінку договору цесії №1707/13 щодо відповідності умов договору вимогам закону на день його укладення - 17 липня 2013 року. Не впливає на правову оцінку оспорюваного договору цесії №1707/13 й та обставина, що після його укладення сторони договору зарахували зустрічні однорідні вимоги між собою без жодних грошових розрахунків. Адже зарахування зустрічних вимог відбулося на підставі іншого правочину, який не є предметом спору.

Щодо компетенції господарського суду розглядати у провадженні справи про банкрутство заяву про визнання недійсними договору.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (в редакції змін, внесених Законом України №5518-УІ від 06.12.2012р., чинними з 03 січня 2013 року) господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

За змістом частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19 січня 2013 року суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до вимог частини першої статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19 січня 2013 року правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, зокрема з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу (ч.4 ст.20).

Названі норми закону є загальними, поширюються на усі стадії судових процедур банкрутства, у тому числі й ліквідаційну процедуру. Виходячи із змісту положень пункту 1-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній з 19 січня 2013 року, у ліквідаційній процедурі банкрутства закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» конкурсний кредитор вправі звернутись до суду із заявою про визнання недійсними угод боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АППБ «Аваль») є конкурсним кредитором закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» згідно ухвали господарського суду Львівської області від 21 вересня 2006 року.

Господарський суд Львівської області постановою від 20 лютого 2014 року визнав банкрутом закрите акціонерне товариство «Завод комунального транспорту» (), увів ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича.

Заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору цесії №1707/13 подана господарському суду Львівської області 10 березня 2015 року, тобто у судовій процедурі ліквідації. Відтак публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» як конкурсний кредитор закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту», вправі був звертатись до суду із заявою про визнання недійсною договору цесії, який були вчинений боржником після порушення справи про банкрутство.

З вищевикладеного слідує, що договір цесії №1707/13 укладений закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» 17 липня 2013 року після порушення провадження у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» на стадії розпорядження майном боржника і такий не погоджений із розпорядником майна боржника. За умовами цього договору боржник фактично відмовився від своїх активів (визнаних господарським судом Дніпропетровської області його (боржника) грошових вимог до ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» у сумі 22139273,43 грн.) з умовою отримання від ТзОВ «ЛАЗ Фінанси» 3320891,01 грн., у майбутньому: 1000000,00 грн. на протязі 2014 року та 2320891,01 грн. на протязі 2015 року. Це при тому, що згідно із затвердженим господарським судом Львівської області реєстром вимог кредиторів закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту», загальна сума кредиторських вимог становить 317 020 541, 23 грн. Як повідомив суд арбітражний керуючий Надлонок А.І., призначений судом ліквідатором ЗАТ «Завод комунального транспорту», вимоги кредиторів не погашено за відсутністю активів.

За таких обставин правильним є висновок Господарського суду Львівської області про те, що укладення договору цесії №1707/13 порушує інтереси інших кредиторів, спрямоване на зменшення активів і погіршення фінансового становища ЗАТ «Завод комунального транспорту», що в подальшому унеможливить задоволення вимог кредиторів.

Щодо порушення процесуальних прав товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс».

Так, за умовами ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

За приписами статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо зокрема справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду; господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору цесії №1707/13 спрямована до двох відповідачів ЗАТ «Завод комунального транспорту» і ТзОВ «ЛАЗ Фінанси». До заяви додано належні докази надсилання такої ТзОВ «ЛАЗ Фінанси».

Проте у матеріалах справи відсутні докази того, що місцевий господарський суд повідомляв ТзОВ «ЛАЗ Фінанси» про дату, місце і час судового засідання для розгляду заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору цесії №1707/13. Названа обставина є безумовною підставою для скасування рішення суду.

За змістом ст. 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» задовольнити частково. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 05 серпня 2015 року по справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) скасувати та прийняти нове рішення:

Заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити. Визнати недійсним договір цесії №1707/13, укладений закритим акціонерним товариством «Завод комунального транспорту» з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЗ Фінанс» 17 липня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Кордюк Г.Т.