ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р.Справа № 916/4717/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.В. Фатєєвій

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест до Публічного акціонерного товариства „Юніон ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 2038179,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Юніон ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу „Standart_VIP № 30.00.004512 від 20.08.2015 р. в загальній сумі 2038179,40 грн., посилаючись на наступне.

20 серпня 2015 року між ТОВ „Енергоінвест і ПАТ „Юніон ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу „Standart_VIP № 30.00.004512, згідно якого позивач платіжним дорученням № 1019 від 20.08.2015 року передав, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 2000000,00 грн. на строк з 20 серпня 2015 року до 20 вересня 2015 року. Згідно з додатковою угодою № 1 від 21.09.2015 р. до договору сторонами строк його дії продовжений до 20 жовтня 2015 року.

В п.п. 1.5, 1.6 п. 1.1 договору № 30.00.004512 передбачений обов`язок відповідача повернуту і вклад, і проценти нараховані на суму вкладу в дату закінчення вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок № 6264 в ПАТ „МІБ МФО 380582. Дія договору № 30.00.004512 припиняється після виплати всієї суми вкладу разом із процентами, належними відповідно до умов договору.

Однак, за ствердженнями позивача, належні йому грошові кошти не були перераховані відповідачем в порядку та строки, які передбачені договором банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 року.

В жовтні 2015 року позивачу стало відомо, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.10.215 року № 665/БТ „Про віднесення ПАТ „Юніон ОСОБА_2 до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 182 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Юніон ОСОБА_2. Тимчасову адміністрацію запроваджено в ПАТ „Юніон ОСОБА_2 строком на три місяці з 03.10.2015 р. по 02.01.2016 р. включно.

Так, 23 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача (у Вінницьке відділення Банку) листом № 427 щодо повернення грошових коштів та нарахованих процентів за договором банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 року на рахунок, вказаний в договорі, оскільки строк дії укладеного договору закінчився 20.10.2015 року.

З огляду на те, що позивачу не були повернені належні йому грошові кошти та не отримано відповіді від ПАТ „Юніон ОСОБА_2 на лист позивача, ТОВ „Енергоінвест повторно звернулось до ПАТ „Юніон ОСОБА_2 (до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Юніон ОСОБА_2) листом № 439 від 29 жовтня 2015 року щодо повернення відповідачем належних позивачу грошових коштів в сумі, що складає 2000000,00 грн. вкладу та 38179,40 грн. процентів нарахованих на суму вкладу.

Проте, як стверджує позивач, станом на дату подання позову позивачем не отримано ні належних йому грошових коштів за вкладом згідно договору банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 року на загальну суму 2038179,40 грн.,ні письмових пояснень відповідача щодо порушення взятих на себе зобовязань, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.11.2015 р. позовну заяву ТОВ „Енергоінвест прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/4717/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 14.12.2015 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2015 р. розгляд справи № 916/4717/15 було відкладено на 28.12.2015 р. у звязку з неявкою в засідання суду представника відповідача.

Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. При цьому надіслана судом копія ухвали суду про порушення провадження у справі була вручена відповідачу, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

20 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством „Юніон ОСОБА_2 (ОСОБА_2) в особі начальника відділення „Вінницьке Регіональне Управління банку та Товариством з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест (вкладник) в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 (строковий).

Згідно п. 1.1, 1.2 договору позивач як вкладник передає, а відповідач (ОСОБА_2) приймає на депозитний вклад грошові кошти в сумі 2000000,00 грн. на строк з 20 серпня 2015 року до 20 вересня 2015 року, зі встановленням процентною (відсотковою) ставкою за вкладом (відсотків річних) 24,00 %.

В п. 1.4 договору передбачені умови прийняття вкладу, а саме ОСОБА_2 відкриває позивачу вкладний рахунок № 8005.980 з метою обліку суми вкладу, а позивач перераховує суму вкладу у безготівковому порядку зі свого поточного рахунку на відповідний рахунок.

Так, п. 1.5 договору передбачений порядок сплати процентів, нарахованих на суму вкладу, а саме в день повернення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок № 6264 в ПАТ „МІБ МФО 380582.

За умовами п.1.6 договору повернення вкладу відбувається в дату закінчення вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок № 6264 в ПАТ „МІБ МФО 380582. Дія договору припиняється після виплати всієї суми вкладу разом із процентами, належними відповідно до п.1.2 договору.

Згідно п. 2.1 договору нарахування Банком відсотків за цим договором здійснюється в останній робочий день кожного місяця, та в кінці строку, при цьому при розрахунку відсотків за користування грошовими коштами вкладника не враховується дата початку вкладу та не враховується дата закінчення вкладу.

В п. 2.2 сторони встановили, що при нарахуванні відсотків по цьому договору використовується метод „факт/факт, який передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Нарахування відсотків вкладнику за користування грошовими коштами відбувається відповідно до ставки, встановленої в п. 1.2 договору (п. 2.3 договору).

В п. 2.5 договору визначено, що вкладник доручає банку на дату закінчення вкладу самостійно перераховувати грошові кошти та відсотки за користування вкладом на поточний рахунок вкладника, вказаний в п. 1.6 договору. Банк закриває вкладний рахунок вкладника після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику (п. 2.6 договору).

Відповідно до п. 2.7 договору строк вкладу може бути продовжений шляхом укладання додаткових угод до договору. При цьому позивач має подати до відповідача письмову заяву про продовження строку дії договору не пізніше, ніж за три дні до закінчення його строку дії.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 21.09.2015 року до договору банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 строк його дії було продовжено до 20.10.2015 року. Також згідно вказаної додаткової угоди було встановлено новий розмір процентної ставки, що складає 24%.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина 4 статті 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, як приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність").

Відповідно до ч. 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1-3 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 р. позивач перерахував на депозитний рахунок, зазначений у п. 1.4. договору, суму вкладу у розмірі 2000000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1019 від 20.08.2015 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Як встановлено судом, строк дії вказаного договору № 30.00.004512 від 20.08.2015 р. сплив 20.10.2015 р. у відповідності з положеннями п. 1.3 договору та додатковою угодою № 1 від 21.09.2015 р. до цього договору.

В п. 3.3.2 договору визначено обовязок відповідача зі спливом строку вкладу, а саме: на дату закінчення вкладу самостійно перерахувати основну суму та відсотки за вкладом на поточний рахунок вкладника відповідно до п. 1.6 договору.

У звязку з вказаним позивач своїм листом № 247 від 23.10.2015 року звернувся до відповідача (у Вінницьке відділення Банку) з вимогою про повернення грошових коштів та нарахованих процентів за договором банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 року на рахунок, вказаний в договорі.

Проте, як зясовано судом, внесені позивачем кошти на депозит за договором банківського вкладу „Standart_VІР (строковий) № 30.00.004512 від 20.08.2015 року відповідач не повернув.

Так, відповідно до п. 3.3.3, 3.3.4 договору банк зобовязався повернути всю суму за вкладом згідно з умовами цього договору, за користування грошовими коштами нараховувати і сплачувати вкладнику відсотки у строки та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Наразі за ствердженнями позивача, ним були отримані від банку відсотки, нараховані за період з 20.08.2015 р. по 20.09.2015 р., в сумі 39452,05 грн., однак за період з 21.09.2015 р. по 20.10.2015 р. відсотки не сплачені банком, розмір яких складає 39452,04 грн. за розрахунком позивача (а.с. 22).

З огляду на те, що позивачу не були повернені належні йому грошові кошти та не отримано відповіді від ПАТ „Юніон ОСОБА_2 на лист позивача, ТОВ „Енергоінвест повторно звернулось до ПАТ „Юніон ОСОБА_2 (до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Юніон ОСОБА_2) листом № 439 від 29 жовтня 2015 року щодо повернення відповідачем належних позивачу грошових коштів в сумі, що складає 2000000,00 грн. вкладу та 38179,40 грн. процентів нарахованих на суму вкладу.

Проте, як стверджує позивач, ним не були отримані належні йому грошові кошти за вкладом згідно договору банківського вкладу „Standart_VІР № 30.00.004512 від 20.08.2015 року на загальну суму 2038179,40 грн., щостало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом. При цьому позивач посилається на неможливість обмеження його прав як власника щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на депозитному рахунку позивача.

Між тим згідно ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За приписами ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Зі змісту ст. 1068 Цивільного кодексу України вбачається, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунка, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. № 665/БТ „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Юніон ОСОБА_2 до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. № 182 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „ЮСБ ОСОБА_2 та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно вказаного рішення у ПАТ „Юніон ОСОБА_2 запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03 жовтня 2015 р. до 02 січня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ „ЮСБ ОСОБА_2, визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на три місяці з 03 жовтня 2015 року по 02 січня 2016 року (включно).

За приписами ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вказане свідчить, що на момент звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення належних позивачу коштів ПАТ „Юніон ОСОБА_2 вважався неплатоспроможним, та у нього була запроваджена тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

В ст. 36 вказаного Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Також в п. 54 частини 1 статті 2 вказаного Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб зі змінами, внесеними Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII, визначено поняття „кредитор, яким є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

В свою чергу позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відтак, суд зазначає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу, які носять майново-грошовий характер, позивач є кредитором за майновою вимогою щодо повернення належних йому коштів, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником, і оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти за договором банківського вкладу у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на час виникнення спору. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного суду України від 25 березня 2015 року у справі № 910/9232/14, від 01 квітня 2015 р. у справі № 910/9231/14, від 27.05.2015 р. у справі N 910/12766/14, прийнятих за результатами розгляду заяв ПАТ "Банк Форум" про перегляд постанов ВГСУ у вказаних справах.

Отже, заявлені позивачем вимоги до відповідача не можуть бути задоволені в силу вказаних обмежень, з огляду на введення у ПАТ „Юніон ОСОБА_2 тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39-40, 48-52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. Так, Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест про стягнення з відповідача грошових коштів в заявленому розмірі 2038179,40 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню з огляду на введення у відповідача тимчасової адміністрації.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест до Публічного акціонерного товариства „Юніон ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 2038179,40 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04 січня 2016 р.

Суддя В.С. Петров