ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2015 р. Справа № 917/2572/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 10.11.2015 р., ОСОБА_2, дов. б/н від 08.01.2013 р.

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю №2 від 05.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5014 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 01.10.15 року у справі № 917/2572/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатекс", м. Батайськ Ростовської області, Російська Федерація,

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", м. Кременчук Полтавської області,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014р. позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" звернулося до суду господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" 6 062 580 (шість . мільйонів шістдесят дві тисячі п'ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів (еквівалент 48 440 014 (сорока восьми мільйонів чотириста сорока тисяч чотирнадцяти) грн. 20 коп.,3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, які складають 545 632 п'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот тридцять два) долари США 20 центів (еквівалент 4 359601 (чотирьох мільйонів триста п'ятдесяти дев'яти тисяч шістсот однієї) грн. 28 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 861 882 (вісімсот шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят два) долари США 54 центів (еквівалент 6 886 441 (шести мільйонів вісімсот восьмидесяти шести тисяч чотириста сорок однієї) грн. 49 коп.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14 травня 2014 року по справі №917/2572/13 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 3 977 677 доларів США 00 центів (еквівалент 31 781 639,23 грн.) основного боргу та 36 646,65 грн. витрат по сплаті судового збору; в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2 084 903 доларів США 00 центів (еквівалент 16 658 374,97 грн.) основного боргу 545 632 доларів США 20 центів ( еквівалент 4 359 601,28 грн.) 3% річних за період з 15.12.2010 року по 15.12.2013 року та 861 882 доларів США 54 центи (еквівалент 6 886 441, 49 грн.) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, що обраховано за період з 15.12.2013 по 15.12.2013 у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Хачатрян В.С.) рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 р. скасовано в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3 977 677 доларів США 00 центів (еквівалент 31 781 639,23 грн.) основного боргу та 36 646,65 грн. витрат по сплаті судового збору та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині; в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 р. у справі № 917/2572/13 скасовано, рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014р. у справі №917/2572/13 залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 14.10.2014 р. постанову Вищого господарського суду України від 20.08.2014 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

При новому розгляді справи постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014р. залишено без змін.

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року по справі №917/2572/13 у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Полтавськолї області 01.10.2015 року у справі №917/2572/13 (суддя Кльопов І.Г.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014р. за нововиявленими обставинами у справі №917/2572/13 задоволено повністю.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14 травня 2014 року у справі №917/2572/13 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного твоариства "АвтоКрАЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" заборгованість у розмірі 6 062 580 (шість мільйонів шістдесят дві тисячі п"ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів (еквівалент 48 440 014 ( сорока восьми мільйонів чотириста сорока тисяч чотирнадцяти) грн. 20 коп, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання у розмірі 545 632 (п"ятсот сорок п"ять тисяч шістсот тридцять два) долари США 20 центів (еквівалент 4 359 601 (чотирьох мільйонів триста п"ятидесяти дев"яти тисяч шістсот однієї) грн. 28 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання у сумі 861 882 (вісімсот шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят два) долари США 54 центів (еквівалент 6 886 441 (шести мільйонів вісімсот вісімдесят восьмидесяти шести тисяч чотириста сорок однієї) грн. 49 коп.), а також судовий збір у розмірі 105360,00грн. ( 68820,00грн. - судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви та 36540,00грн. судовий збір, сплачений при поданні заяви за нововиявленими обставинами.

Відповідач не погодився із вказаним рішенням місцевого господарського суду, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким провадження за заявою позивача про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014р. за нововиявленими обставинами в частині стягнення з відповідача 3977 677доларів США 00 центів (еквівалент 31 781 639,23 грн.) основного боргу припинити, в решті зазначену заяву залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014р. по справі №917/2572/13 залишити без змін.

Апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень обгрунтовує тим, що місцевим господарським судом було порушено правила підсудності щодо розгляду заяв про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, адже у відповідності до п. 8.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» якщо ж судове рішення буде скасоване апеляційною інстанцією, то місцевий господарський суд повинен відмовити у прийнятті заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, про що виноситься ухвала.

Також, вказує на те, що при постановленні постанови Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року у справі №917/2572/13 суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач, як одна із сторін зобовязання, набув наведене майно, у вигляді перерахованих коштів, за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобовязання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобовязального права. Також виходив з того, що ТОВ «Альфатекс» звернулося до суду не з тих підстав.

Крім того звертає увагу на те, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві, як на нововиявлені, жодним чином не впливають на правильність кваліфікації правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем та не є нововиявленими обставинами, які б спростовували висновки судів у даній справі, якими було встановлено факт належного виконання ПАТ «АвтоКрАЗ» взятих на себе договірних зобовязань.

До того ж, як стверджує заявник скарги, заява про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року по справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами підлягає розгляду тим судом, який прийняв нове рішення - апеляційною інстанцією, тому провадження у справі підлягає припиненню відповідно до вимог частини 1 статті 80 ГПК України.

Також зазначає, що виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо виключення ТОВ "ВКП"Альфатекс" з вказаного реєстру не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 112 ГПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 18.11.2015 року на 12:00 год.

В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви (у засіданнях 18.11.2015 року 30.11.2015 року, 14.12.2015 року) і 16.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 18.12.2015 року на 12:00 год..

Представник відповідача у судових засіданнях підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, у додаткових поясненнях, та його представник в судових засіданнях проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до розяснень, наданих у п. 8.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» згідно з частиною першою статті 114 ГПК України перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим господарським судом, який прийняв це рішення. Наведене стосується й тих випадків, коли за результатами апеляційного чи касаційного перегляду рішення суду першої інстанції було змінене або частково скасоване, а в іншій частині залишено без змін.

Також вказує на те, що виписка з Єдиного дердавного реєстру юридичних осіб щодо виключення ТОВ "ВКП"Альфатекс" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб сама по собі не є нововиявленою обставиною, а надавалася до господарського суду Полтавської області як доказ, який підтверджує існування нововиявлених обставин, тобто обставин, які існували на момент винесення рішення господарського суду Полтавської області від 14 травня 2014 року по справі №917/2572/13 та не були і не могли бути відомі Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфатекс».

Разом з тим, звертає увагу, що 13 березня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб було внесено запис про припинення діяльності ТОВ «ВКП «Альфатекс» на підставі п. 2 ст. 21.1 Федерального закону Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців від 08 серпня 2001 року, про що позивачу стало відомо лише після отримання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Враховуючи процедуру припинення діяльності товариства на підставі п. 2 ст. 21.1 Федерального закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців", ТОВ «ВКП «Альфатекс» не здійснювало господарської діяльності, а отже не могло вчиняти юридично значущих дій, зокрема, підписувати додаткові угоди до договору та приймати товар в рахунок виконання зобовязань у період з 2010 р. по 2012 р..

Також, наголошує на тому, що додаткова угода №203 до Договору №1065Ри від 14 липня 2005 року від 02 листопада 2011 року, яку було покладено в основу висновку про повне виконання ПАТ «АвтоКрАЗ» договірних зобовязань, була підписана іншою юридичною особою, про що свідчить реєстраційний номер, вказаний на печатці, якою скріплено Додаткову угоду №203 до Договору №1065Ри від 14 липня 2005 року від 02 листопада 2011 року, враховуючи що, її не можна вважати належним доказом повного виконання Публічним товариством акціонерним товариством «АвтоКрАЗ» зобовязань за Договором №1065Ри від 14 липня 2005 року.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях доводи відповідача та позивача, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини.

14.07.2005 року між Холдинговою компанією «АвтоКаАЗ» у формі Відкритого акціонерного товариства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Альфатекс», укладено договір №1065Ри.

Відповідно до п. 1 Договору відповідач взяв на себе зобовязання щодо поставки автомобілів КрАЗ в номенклатурі, кількості і в строки, встановлені договором, а позивач - оплатити товар, що поставляється.

Згідно з п. 3.2. Договору поставка автомобілів КрАЗ здійснюється партіями, номенклатура та обсяг яких узгоджуються сторонами додатково.

Як визначає п.5.2. Договору оплата за кожну партію автомобілів, що постачається, здійснюється шляхом 100% попередньої оплати протягом 2-х банківських днів з дати підписання відповідної додаткової угоди.

Виходячи з п. 3.3. Договору строк поставки кожної партії автомобілів - не більше 45 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати за узгоджену партію автомобілів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п.6.1. та п.6.2. договору, здавання (приймання) автомобілів по кількості здійснюється відповідно до товаросупроводжувальних документів, по якості - згідно документів, що підвереджують якість автомобілів відповідно до Інструкцій Держарбітражу СРСР № П-6, П-7 з урахуванням особливостей, зазначених у діючих технічних умовах на автомобіль.

ТОВ «ВКП «Альфатекс» зобовязання, взяті на себе відповідно до умов договору, виконало належним чином, а саме в повному обсязі перерахувало попередню оплату за товар, який належало поставити, у відповідності з умовами додаткових угод до договору у сумі 47 071 306 доларів США 08 центів (з урахуванням сум повернення попередньої оплати).

В свою чергу, за період з липня 2005 року по 18 грудня 2009 року відповідач на виконання умов договору та додаткових угод до нього поставив ТОВ «ВКП «Альфатекс» 791 автомобілів КрАЗ на загальну суму 40 748 442, 08 доларів США (додаткові угоди № 1 - № 186).

Поставку частини автомобілів КрАЗ, на виконання додаткових угод №42, 69, 81, 87, 89, 112, 114,134, 154, 166, 178, 181 здійснено не було.

17.05.2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс», первісним кредитором, та ТОВ «Альфатекс», новим кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/-ц, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває усі права вимоги до Холдінгової компанії «АвтоКрАЗ» у формі відкритого акціонерного товариства за Договором № 1065Ри від 14.07.2005 року.

Крім того, 12.05.2010 року ПАТ «АвтоКрАЗ» на адресу ТОВ «ВКП «Альфтекс» було здійснено поставку 1 автомобіля КрАЗ вартістю 43 934,00 доларів США та 22.09.2010 року - 5 автомобілів КрАЗ на загальну суму 216 350,00 доларів США (додаткова угода № 187 від 11.05.2010 року, додаткова угода № 188 від 20.09.2010 року), тобто 6 автомобілів КрАЗ на загальну суму 260 740 доларів США 00 центів.

Виходячи з зазначених обставин, станом на 09 листопада 2010 року заборгованість ПАТ «АвтоКрАЗ» перед ТОВ «ВКП «Альфатекс» складала 6 062 580,00 доларів США.

Вказана обставина, підтверджується, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків станом на 20 вересня 2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс» та ПАТ «АвтоКрАЗ» від 09 листопада 2010 року.

04.10.2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс», первісним кредитором, та ТОВ «Альфатекс», новим кредитором, укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 1/-ц, відповідно до п.3. якої загальна сума права вимоги первісного кредитора до боржника, що передаються новому кредиторові, становить 6 062 580 доларів США.

За період з 26.10.2010 р. по 19.01.2012 р. на виконання умов додаткових угод до договору відповідач поставив 50 автомобілів КрАЗ на загальну суму 2 084 903,00 долари США (додаткова угода № 189 від 12.10.2010 р., додаткова угода № 190 від 24.11.2010 р., додаткова угода № 191 від 10.02.2011 р., додаткова угода № 192 від 11.04.2011 р., додаткова угода № 193 від 09.06.2011 р., додаткова угода № 194 від 09.06.2011 р., додаткова угода № 195 від 09.06.2011 р., додаткова угода № 196 від 21.06.2011 р., додаткова угода № 197 від 04.07.2011 р., додаткова угода № 198 від 11.08.2011 р., додаткова угода № 199 від 25.08.2011 р., додаткова угода № 200 від 07.10.2011 р., додаткова угода № 201 від 20.10.2011 р., додаткова угода № 202 від 27.10.2011 р., додаткова угода № 203 від 02.11.2011 р. та додаткова угода № 204 від 11.01.2012 р.). Дані обставини підтверджуються копіями зазначених додаткових угод, копіями товарно-транспортних накладних, рахунків-фактур, довіреностей.

Виконання було прийняте як належне з огляду на неповідомлення боржника про відступлення права вимоги та приписи ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на ці обставини та враховуючи положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, яка вказує, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, позивач вважає, що було порушено його права щодо повернення суми попередньої оплати.

Господарський суд Полтавської області в рішенні від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 в обґрунтування свого висновку про часткове задоволення позовних вимог послався на ту обставину, що протягом періоду з жовтня 2010 року по січень 2012 року ПАТ АвтоКрАЗ виконувало зобов'язання за договором та додатковими угодами до нього перед первісним кредитором ТОВ «ВКП «Альфатекс», зокрема, здійснило поставку 50 автомобілів КрАЗ на загальну суму 2 084 903,00 долари США, що в силу приписів п. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України є належним виконанням зобов'язання.

Пославшись на вказані обставини господарський суд Полтавської області дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Альфатекс» та стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» на користь ТОВ «Альфатекс» 3 977 677 доларів США 00 центів (еквівалент 31 781 639,23 грн.) основного боргу та 36 646,65 грн. витрат по сплаті судового збору та про відмову у задоволенні позовних вимог у іншій частині.

Позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з заявою переглянути вказане рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 у справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що виходячи з відомостей, які містяться у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на підставі довідки про відсутність на протязі останніх дванадцяти місяців руху коштів на банківських рахунках або відсутність у юридичної особи відкритих банківських рахунків від 14 листопада 2011 року та довідки про неподання юридичною особою на протязі дванадцяти останніх місяців документів звітності від 14 листопада 2011 року, 13 березня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб було внесено запис про припинення ТОВ «ВКП «Альфатекс», враховуючи що, у період з листопада 2010 року до моменту припинення товариство не здійснювало господарської діяльності, а отже не могло підписувати додаткові угоди до договору та приймати товар на виконання умов вказаного договору, зокрема не могло підписати додаткову угоду №203 від 02.11.2011, яку було покладено в основу оскаржуваного рішення та на той факт, що підписання додаткових угод до договору та приймання товару у вказаний період здійснювалося іншим субєктом господарювання.

Оскаржуваним рішенням господарський суд Полтавської області задовольнив заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13, пославшись на те, що починаючи з листопада 2010 року ТОВ «ВКП «Альфатекс» не здійснювало господарської діяльності, не мало можливості укладати додаткові угоди до договору та приймати товар, поставлений на виконання вказаних додаткових угод. Вищевикладене свідчить про неналежне виконання ПАТ «АвтоКрАЗ» своїх зобовязань за договором та додатковими угодами до нього щодо поставки автомобілів на суму у розмірі 2 084 903 доларів США 00 центів (еквівалент 16 658 374,97грн.), що також тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» статтею 112 ГПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Виходячи зі змісту вищевказаної норми, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

При подачі заяви про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції, ТОВ «Альфатекс» посилалося як на нововиявлену обставину на той факт, що ТОВ «ВКП «Альфатекс» з листопада 2010 року не здійснювало господарської діяльності, а отже не могло підписувати додаткові угоди до договору та приймати товар на виконання умов вказаного договору, зокрема не могло підписати додаткову угоду №203 від 02.11.2011, яку було покладено в основу оскаржуваного рішення та на той факт, що підписання додаткових угод до договору та приймання товару у вказаний період здійснювалося іншим субєктом господарювання.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вмотивованого висновку про наявність підстав для кваліфікації обставини, на яку посилалось ТОВ «Альфатекс», звертаючись з заявою про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами, в якості нововиявленої в розуміння ст. 112 ГПК України, оскільки вона характеризується наявністю вищезазначених ознак у сукупності.

Посилання заявника скарги на те, що виписка з Єдиного дердавного реєстру юридичних осіб щодо виключення ТОВ "ВКП"Альфатекс" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб не є нововиявленою обставиною, не може братися до уваги, так як хоча така виписка сама по собі не є нововиявленою обставиною, проте вона є доказом, який підтверджує існування нововиявлених обставин, що існували на момент винесення рішення господарського суду Полтавської області від 14 травня 2014 року по справі №917/2572/13 та не були і не могли бути відомі Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфатекс».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суд про розгляд заяви про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами саме місцевим господарським судом, оскільки керуючись положеннями ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ГПК України рішення і ухвали, що набрали законної сили і прийняті судом першої інстанції переглядаються господарським судом, який прийняв ці судові рішення.

Крім того, нормами ч. 2 ст. 114 ГПК України судам апеляційної інстанції надано повноваження щодо перегляду за нововиявленими обставинами постанов і ухвал апеляційної і касаційної інстанції, якими змінено або скасовано судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки, рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 частково було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року у справі №917/2572/13, а в іншій частині залишено без змін, апеляційний суд, виходячи з положень чинного законодавства, позбавлений повноважень щодо перегляду за нововиявленими обставинами таких рішень.

Перегляд рішень у такому випадку має здійснюватися, з урахуванням розяснень, наданих п. 8.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами», відповідно до яких згідно з частиною першою статті 114 ГПК перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим господарським судом, який прийняв це рішення. Наведене стосується й тих випадків, коли за результатами апеляційного чи касаційного перегляду рішення суду першої інстанції було змінене або частково скасоване, а в іншій частині залишено без зміню

Отже, місцевим господарським судом було зроблено вірні висновки про прийняття заяви про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року у справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами до свого провадження.

У зв"язку з цим колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що заява про перегляд рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2014 року по справі №917/2572/13 за нововиявленими обставинами підлягає розгляду апеляційною інстанцією та що провадження у справі підлягає припиненню відповідно до вимог частини 1 статті 80 ГПК України.

Так, предметом спору в даній справі є стягнення попередньої оплати за товар, перерахованої на виконання договору, укладеного між ПАТ «АвтоКрАЗ» та ТОВ «ВКП «Альфатекс», право вимоги щодо стягнення якої перейшло до ТОВ «Альфатекс» на підставі договору про відступлення права вимоги.

Правовідносини, які склалися між сторонами та становлять предмет спору виникли на підставі договору поставки, укладеного 14.07.2005 року між ПАТ «АвтоКрАЗ» та ТОВ «ВКП «Альфатекс».

За договором поставки, відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Кожна сторона, згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкції, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Протягом дії договору ТОВ «ВКП «Альфатекс» (покупець) перерахував Відповідачеві 47 071 306 доларів США 08 центів, в рахунок попередньої оплати за товар, який підлягав поставці за умовами договору, що не заперечується сторонами.

Отже, ТОВ «ВКП «Альфатекс» належним чином виконало зобовязання, визначені договором.

Відповідно до п. 3.3 договору строк поставки кожної партії автомобілів складає не більше 45 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, підлягає виконання у цей строк (термін).

ПАТ «АвтоКрАЗ» за період з липня 2005 року по 18 грудня 2009 року на виконання умов договору та додаткових угод до нього поставив ТОВ «ВКП «Альфатекс» 791 автомобіль КрАЗ на загальну суму 40 748 442, 08 доларів США (додаткові угоди № 1 - № 186).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено представником ПАТ «АвтоКрАЗ» у судовому засіданні, поставку частини автомобілів КрАЗ, на виконання додаткових угод №1-186, здійснено не було.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, та не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законодавство не визначає форму предявлення такої вимоги покупця, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

Вказаний висновок підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 28 листопада 2011 року по справі №3-127гс11.

Необхідно відмітити, що відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-14 цього Кодексу є обовязковим для всіх судів України.

Виходячи з обставин, вказаних вище, у ПАТ «АвтоКрАЗ» виникло зобовязання щодо повернення попередньої оплати, перерахованої в рахунок договору, яке мало виконуватися у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Зобов'язанням, згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України припиняється, зокрема виконанням проведеним належним чином.

На підтвердження належного виконання зобовязання щодо повернення попередньої оплати ПАТ АвтоКрАЗ не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про належне виконання зобовязання щодо повернення попередньої оплати за товар, що свідчить про наявність вказаної заборгованості на момент розгляду справи.

Як вже встановлено матеріалами справи, 17.05.2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс» первісним кредитором, та ТОВ «Альфатекс», новим кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/-ц, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває усі права вимоги до Холдінгової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства за Договором № 1065Ри від 14.07.2005 року.

Крім того, 12.05.2010 року ПАТ «АвтоКрАЗ» на адресу ТОВ «ВКП «Альфтекс» було здійснено поставку 1 автомобіля КрАЗ вартістю 43 934,00 доларів США та 22.09.2010 року - 5 автомобілів КрАЗ на загальну суму 216 350,00 доларів США (додаткова угода № 187 від 11.05.2010 року, додаткова угода № 188 від 20.09.2010 року), тобто 6 автомобілів КрАЗ на загальну суму 260 740 доларів США 00 центів.

Виконання було прийняте як належне з огляду на неповідомлення боржника про відступлення права вимоги та приписи ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України.

Виходячи з зазначених обставин, на підставі належних та допустимих доказів судом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на 09 листопада 2010 року заборгованість ПАТ «АвтоКрАЗ» перед ТОВ «ВКП «Альфатекс» складала 6 062 580,00 доларів США.

Вказана обставина, підтверджується, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків станом на 20 вересня 2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс» та ПАТ «АвтоКрАЗ» від 09 листопада 2010 року.

Враховуючи вказані обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості ПАТ «АвтоКрАЗ» перед ТОВ «Альфатекс» у сумі 6 062 580,00 доларів США.

Посилання відповідача на ту обставину, що кількість автомобілів КрАЗ, які підлягали поставці за умовами договору, змінювалась в залежності від додаткових угод, що укладались між сторонами договору, та з урахуванням всіх додаткових угод до вказаного договору та той факт, що сторони погодили кінцевий обєм автомобілів КрАЗ, що підлягали поставці, у кількості 847 одиниць суд оцінює виходячи з наступного.

13 березня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб було внесено запис про припинення діяльності ТОВ «ВКП «Альфатекс» на підставі п. 2 ст. 21.1 Федерального закону Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців від 08 серпня 2001 року., що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 06 серпня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 21.1 Федерального закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців» юридичну особу може бути виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, як таку, що фактично припинила свою підприємницьку діяльність за рішенням реєструючого органу в порядку, передбаченому діючим федеральним законодавством у разі, якщо юридична особа на протязі дванадцяти місяців не надавала документів звітності, передбачених законодавством Російської федерації про податки та збори і не здійснювала операцій хоча б по одному банківському рахунку.

Згідно з п. 2 ст. 21.1 Федерального закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців» за наявності одночасно всіх вказаних в п. 1 ознак недіючої юридичної особи реєструючий орган приймає рішення про майбутнє виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, виключення ТОВ «ВКП «Альфатекс» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб було здійснено на підставі довідки про відсутність на протязі останніх дванадцяти місяців руху коштів на банківських рахунках або відсутність у юридичної особи відкритих банківських рахунків від 14 листопада 2011 року та довідки про неподання юридичною особою на протязі дванадцяти останніх місяців документів звітності від 14 листопада 2011 року.

Враховуючи обставини, викладені вище та на підставі матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що в період з листопада 2010 року і до моменту внесення запису про припинення ТОВ «ВКП «Альфатекс», останнє не здійснювало господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з листопада 2010 року по січень 2012 року ПАТ «АвтоКрАЗ» та ТОВ «ВКП «Альфатекс» підписало ряд додаткових угод, відповідно до яких було здійснено поставку товару на виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Виходячи з матеріалів, наявних у справі стороною договору на підставі якого між сторонами виникла правовідносини є ТОВ «ВКП «Альфатекс», яке має основний реєстраційний номер 750.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ «ВКП Альфатекс» реєстраційний номер 750, до введення в дію Федерального закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та індивідуальних підприємців» та формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб, при реєстрації було присвоєно реєстраційний номер 727169.

В свою чергу додаткові угоди до договору у період з листопада 2010 року по січень 2011 року підписано ТОВ «ВКП «Альфатекс», яке, відповідно до інформації, вказаної на печатці, якою скріплено додаткові угоди, має реєстраційний номер 721769.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, незважаючи той факт, що судом було наголошено на необхідності подання доказів, які б свідчили про виконання зобовязання належному кредитору, зокрема доказів на підтвердження належності печатки, якою скріплено спірні додаткові угоди, ТОВ «ВКП «Альфатекс», яке є стороною договору, не надано жодного доказу, який би спростував факт виконання зобовязання субєкту господарювання, який не являвся стороною договору.

Вказані обставини свідчать про те, що підписання додаткових угод до договору та прийняття товару на їх виконання здійснювалося юридичною особою, яка є відмінною від сторони договору, адже має інший реєстраційний номер.

Посилання відповідача на той факт, що додатковою угодою №203 від 02.11.2011 до договору сторонами було погоджено кінцевий обєм поставки автомобілів у кількості 847 одиниць, яким підтверджується належне виконання з боку відповідача умов договору суд оцінює виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки на підставі належних та допустимих доказів встановлено, додаткові угоди, підписані в період з листопада 2010 року по січень 2012 року, зокрема додаткова угода №203 до договору від 02.11.2010 року, було підписано неналежною стороною, виходячи з положень чинного законодавства України, зобовязання за договором не можна вважати такими, що змінені, а отже вони діють у обсязі, наявному на момент укладення договору та належним чином підписаних додаткових угод.

Враховуючи вказане, місцевий господарський суд правильно встановив сутність правовідносин, що виникли між сторонами щодо виконання договору та зробив вірний висновок щодо обставин справи з приводу стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» заборгованості у сумі 6 062 580,00 доларів США.

Крім того, щодо застосування до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем положень ст. 1212 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана стаття регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок iншої особи,

в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, Верховного суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13 та постанові Верховного суду України від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс13 відповідно до якого у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено доказами, заборгованість ПАТ «АвтоКрАЗ» перед ТОВ «Альфатекс» виникла на підставі договору від 14.05.2005 року у 2010 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦКУ строк, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та обовязки за договором, є строком дії договору.

Договір, як вказує ч. 2 ст. 631 ЦКУ набирає чинності з моменту його підписання, а зобовязання сторін, згідно з ч. 2 ст. 653 ЦКУ, припиняються у разі розірвання договору.

Договір, на підставі якого виникли правовідносини між сторонами, укладено 14.05.2005 року та, враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду справи, не розірвано на момент винесення рішення місцевим господарським судом.

З огляду на вказане, станом на момент винесення спірного рішення, ПАТ «АвтоКрАЗ» мало заборгованість перед ТОВ «Альфатекс» щодо повернення попередньої оплати, що виникла на підставі договору, який є чинним та слугував правовою підставою для перерахування коштів, стягнення яких вимагає ТОВ «Альфатекс».

З приводу посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 25.03.2015 року, як на обставину, яка підтверджує позадоговірний характер відносин між сторонами, колегя суддів звертає увагу, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 111-28 ГПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відтак, у ТОВ «Альфатекс» існувало право на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а у місцевого господарського суду були підстави з перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, які він у відповідності до норм чинного законодавства і реалізував.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов'язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Крім того, оскільки у Договорі № 1065Ри його сторони не погодили конкретний розмір неустойки у разі порушення продавцем строків повернення попередньої оплати, іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення не встановлено, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 861 882 доларів США 54 центи (еквівалент 6 886 441,49 грн.) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відсутні.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобовязанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору .

А тому, оскільки стягнення з відповідача як постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за Договором поставки, виражене у грошовій формі, то на нього можуть нараховуватися інфляційні та 3% річних.

Результат перегляду рішення за нововиявленими обставинами повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що ці обставини суттєво впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 114 ГПК України за результатами перегляду судового рішення приймаються, зокрема, ухвала - у разі зміни чи скасування ухвали або залишення рішення, ухвали, постанови без змін.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування рішення місцевого господарського суду Полтавської обасті від 01.10.2015 у справі №917/2572/13 в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 861 882,54 дол. США (еквівалент 6886441,49 грн.) та прийняття в цій частині нового рішення, яким в позові відмовити.

В іншій частині рішення місцевого господарського суду Полтавської обасті від 01.10.2015 у справі №917/2572/13 має бути залишене без змін як законне та обгрунтоване..

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, ст. 105, 114 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року у справі №197/2572/13 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 861 882,54 дол. США (еквівалент 6886441,49 грн.) та в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" (вул. Подтопти,75, м.Батайськ, Ростовська область, Російська Федерація, 346880 (адреса для листування: проспект Героїв Сталінграду, 20А, 385, м.Київ, 04210) ЗДРН 365) на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (вул.Київська,62, м.Кременчук, Полтавська область, 39631, ) 11428,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (вул.Київська,62, м.Кременчук, Полтавська область, 39631, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатекс" (вул. Подтопти,75, м.Батайськ, Ростовська область, Російська Федерація, 346880 (адреса для листування: проспект Героїв Сталінграду, 20А, 385, м.Київ, 04210) ЗДРН 365) 59036,25 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову у справі та 31345,32 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року у справі №197/2572/13 залишити без змін.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.