ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 Справа № 917/2103/15

За позовом Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика", 39140, Полтавська область, Козельщинський район, смт. Нова Галещина, вул. Жовтнева, 98

До відповідачів: 1. Головне управління Держземагентства у Полтавській області, 36039, м. Полтава, вул. Уютна, 23

2. Відділ Держземагентства у Козельщанському районі Полтавської області, 39100, Полтавська область, смт. Козельщина, вул. Партизанська, 10

Про визнання протиправним та скасування наказу № 1509-сг від 23.04.2015 року, виданого першим відповідачем

Суддя Бунякіна Ганна Іванівна

Представники:

від позивача: не зявилися (див. протокол);

від відповідача 1: ОСОБА_1 (див. протокол);

від відповідача 2: не зявилися (див. протокол).

17.11.2015 року у судовому засіданні відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частину рішення, додано до справи та повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 27.10.2015 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: Розглядається позовна заява Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" до відповідачів 1. Головне управління Держземагентства у Полтавській області, 2. Відділ Держземагентства у Козельщанському районі Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу № 1509-сг від 23.04.2015 року, виданого першим відповідачем.

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання (а. с. 88), вимоги ухвали суду від 01.10.2015 року про порушення провадження у даній справі останній не виконав.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що :

(1) 25.12.1998 року рішенням № 9 третьої сесії двадцять першого скликання Солоницької сільської ради Державній Галещинській біологічній фабриці передано на праві постійного користування 331,2 га та видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ПЛ № 001938 від 26.03.2002 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 80.

22.01.1999 року наказом Агентства з питань банкрутства № 4 Державну Галещинську біологічну фабрику реорганізовано шляхом розподілу на 2 самостійні державні підприємства - Державну Галещинську біологічну фабрику та Державне підприємство "Державна Новогалещинська біологічна фабрика".

Рішенням шостої сесії двадцять третього скликання Солоницької сільської ради від 25.03.1999 року розподілено земельну ділянку площею 331,2 га: за Державною Галещинською біологічною фабрикою закріплено 32 га, за ДП "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" - 300,5 га.

Розпорядженням Козельщинської РДА Полтавської області № 602 від 14.11.2003 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право постійного користування землею для виробничих потреб з інвентаризацією земель без визначення площі земельних ділянок, а № 649 від 02.12.2003 року - затверджено технічну документацію про видачу державних актів на право постійного користування землею з інвентаризацією земель та уточненню площ, прийнято рішення про передачу земельних ділянок останньому без фактичної розробки зазначеної технічної документації.

Державні акти на право постійного користування земельними ділянками загальною площею 15,82 га, які розташовані в адміністративних межах Новогалещинської селищної ради (0,27 га в межах населеного пункту, 15,55 га за межами населеного пункту), видано 30.12.2011 року (а. с. 36-41). У видачі державних актів на право постійного користування земельними ділянками на іншу площу позивачеві відмовлено.

(2) Всупереч приписам статей 118, 141, 143 Земельного кодексу України оспорюваним наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області № 1509-сг від 23.04.2015 року громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 305 га на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Зазначене порушує права та інтереси позивача, оскільки дана земельна ділянка із його користування не вилучалась.

Резюмуючи наведеному, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ № 1509-сг від 23.04.2015 року, виданого першим відповідачем.

Відповідач 1 проти позову заперечує за мотивами відзиву на позовну заяву № б/н від 17.11.2015 року (вх. № 16743 від 17.11.2015 року), вважає, що спірним наказом правомірно надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населеного пункту на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області та просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 проти позову заперечує заявою № 9-1615-0.1-1897/2-15 від 12.11.2015 року (вх. № 16532 від 12.11.2015 року), оскільки прийняття спірного наказу не належить до повноважень відділу. Крім цього, у тексті заяви останній просив розглядати справу без участі представника.

Представник відповідача 2 проти клопотання не заперечує.

Судом клопотання задовольняється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін (представника позивача - судовому засіданні 27.10.2015 року), оцінивши надані докази, суд встановив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступного.

(1) Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 2 статті 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 вказаної статті чітко визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач відповідно до статті 20 Господарського кодексу України має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ першого відповідача, але не приводить обставин щодо порушення його прав, які потребують захисту в судовому порядку відповідно приписів наведених статей обома відповідачами. При порушенні провадження у даній справі суд зобовязував уточнити предмет вимог з огляду на визначені способи захисту в ГСПО за ст. 16 ЦК України та 20 ГК України, що не було виконано.

Крім цього, суд зазначає, що скасування акту чи рішення відбувається лише з момнту прийняття рішення у справі та набрання ним законної сили, тоді як недійсним акт чи рішення визнається з моменту прийняття спірного документу.

(2) Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регулюється приписами статті 123 Земельного кодексу України, частиною 2 якої передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Головне управління Держземагентства України у Полтавській області діє відповідно до Положення про Головне управління Держземагентства України у Полтавській області затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 14.06.2013 року № 264, та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України як центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття спірного наказу Головним управлінням Держземагентства України у Полтавській області, розпорядження, якими позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право постійного користування землею та затверджено технічну документацію про видачу державних актів на право постійного користування землею, скасовано розпорядженням голови Полтавської ОДА № 184 від 19.04.2013 року.

Наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області № 2186-сг від 12.08.2014 року земельну ділянку площею 331,2 га віднесено до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в адміністративних межах Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області (пункт 2).

Таким чином, спірним наказом № 1509-сг від 23.04.2015 року першим відповідачем правомірно надано громадянину ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 305 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів. Доказів, що дана земельна ділянка перебуває у користуванні позивача суду не надані, а факт відсутності у Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" будь-яких дозвільчих документів на вказані земельні ділянки підтверджується останнім позовній заяві (а. с. 5).

За викладеного, суд приходить до висновку, що зібраними у справі доказами позивач не довів наявність у нього порушеного права. Отже, позовні вимоги до першого відповідача є недоведеними, а позовні вимоги до другого відповідача - Відділу Держземагентства у Козельщанському районі Полтавської області - є безпідставними, оскільки спірний наказ прийнято Головним управлінням, а не регіональним відділом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 26.11.2015 р.

Суддя Г.І.Бунякіна