ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 911/4502/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

До Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», м.Біла Церква

Про стягнення 3892558,64 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі відповідач) про стягнення 3892558,64 грн.

Провадження у справі №911/4502/15 порушено відповідно до ухвали суду від 06.10.2015 року та призначено справу до розгляду на 20.10.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.10.2015 року надав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення пені, інфляційних. Розгляд справи відкладався на 03.11.2015 року.

Заслухавши у судовому засіданні 03.11.2015 року пояснення представників сторін господарський суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи з метою витребування додаткових пояснень та доказів. Розгляд справи відкладався на 01.12.2015 року.

У судовому засіданні 01.12.2015 року представником позивача подано клопотання про продовження строків розгляду справи №911/4502/15 у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, яке задоволено судом. Розгляд справи відкладався до 17.12.2015 року та було зобовязано позивача надати обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості, відповідача зобовязувалось надати контррозрахунок заборгованості.

В судовому засіданні 17.12.2015 року оголошувалась перерва до 22.12.2015 року.

В судовому засіданні 22.12.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в порушення вимог суду не надав обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості.

Відповідач в судове засідання 22.12.2015 року не зявився, однак в обгрунтування заперечень в попередньому судовому засіданні надав контррозрахунок заборгованості.

Справа була розглянута в судовому засіданні у відповідності до ст. 75 Господарського процессуального кодексу україни за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд, встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 03.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (відповідач, Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №2349/14-КП- 17 (далі - Договір).

Згідно з умовами Договору позивач передав у власність Покупцю (відповідачу) протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2014 року природний газ на загальну суму 8 331 275,83 грн., що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі природного газу:січень 2014 року на суму 1 890 900,83 грн.; за лютий 2014 року на суму 1 562 562,26 грн.; за березень 2014 року на суму 1 155 367,24 грн.; за квітень 2014 року на суму 51 632,67 грн.; за жовтень 2014 року на суму 156 647,82 грн.; за листопад 2014 року на суму 1 113 635,30 грн.; за грудень 2014 року на суму 2 400 529,71 грн. Факт поставки наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечено та не спростовано.

Газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (п. 1.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Однак, відповідач свої зобовязання по оплаті природного газу своєчасно та в повному обсязі не виконав, оплату здійснив частково (що підтверджується сальдо та довідкою по операціях щодо Покупця), у звязку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 2059 453,58 грн.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується основна заборгованість відповідача в сумі 2059 453,58 грн., що ним не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання з оплати природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 674 147,14 грн. пені, 55 938,46 грн. 3 % річних, 1 103 019,46 грн. інфляційних. Розрахунок здійснено позивачем по кожному Акту поставки окремо станом на 29.07.2015 року.

Згідно з п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 258,549-551 Цивільного кодексу України, п. 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов Договору він зобовязується сплатити Покупцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Положенням п. 9.3 Договору сторони погодились встановити строк позовної давності, у тому числі щодо основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у відзиві проти позову заперечував в частині пені, річних та інфляційних, посилаючись на необґрунтованість розрахунку, неправомірне включення дня оплати до періоду заборгованості та необхідність застосування скороченого строку давності до пені за Актами поставки за січень-квітень 2014 року. Також, відповідач посилався на тяжкий фінансовий стан і просив на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України відмовити в задоволенні позовних вимог в частині пені та інфляційних.

Згідно з п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи викладені у відзиві обставини, суд вважає слушними зауваження відповідача щодо включення в періоди прострочення днів, в яких відбувалась сплата, тому наведені відповідачем в контррозрахунку періоди прострочення є обґрунтованими.

Однак, як визначено п. 6.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі. Судом встановлено, що в періодах, в яких відповідач вважає правомірним проведення розрахунку з 17 числа, відповідний останній день строку платежу - 14 число припадало на пятницю, тобто робочий день, тому початок періодів прострочення визначений правильно позивачем.

Таким чином, пеня та річні вважаються правомірно нарахованими з 15 числа кожного періоду, однак без включення в період прострочення днів сплати. У звязку з чим, судом, співставивши розрахунок позову та контррозрахунок відповідача, здійснено правильний розрахунок в межах заявлених позовних вимог, за яким з відповідача підлягає стягненню 671840,77 грн. пені та 55406,45 грн. 3% річних.

Як визначено п. 3.2.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Оскільки, як встановлено судом, прострочення по всім періодам тривало з 15 числа, позивачем правомірно нараховано інфляційні в заявленому в позові розмірі.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку давності до вимоги про стягнення пені, судом встановлено, що п. 9.3 Договору сторони погодились строк позовної давності, у тому числі щодо основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років. Таким чином, строк позовної давності для вимоги про стягнення пені на момент звернення з позовом до суду не вважається пропущеним.

Щодо посилань відповідача на тяжкий фінансовий стан та необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині пені та інфляційних з огляду на ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідні норми законодавства регулюють питання зменшення неустойки (штрафу, пені), про що відповідач не просить (у відзиві не зазначено прохання саме про зменшення) та не обґрунтовує підстав для зменшення неустойки і не зазначає до якого розміру. Тому, питання застосування ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України за відсутності відповідних вимог та обґрунтувань, не підлягає вирішенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, судом в ході розгляду спору з урахуванням п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», було зобовязано позивача (ухвалою від 17.12.2015 року) надати обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості. Однак, відповідні вимоги суду були свідомо проігноровані позивачем, що призвело до необхідності здійснення правильного розрахунку позову судом, тобто обовязок позивача, виконання якого необхідне для правильного вирішення спору, фактично було перекладено на суд.

Таким чином, невиконання позивачем визначеного судом обовязку надати обґрунтований розрахунок пені, річних, інфляційних, в якому день оплати не включається в період заборгованості, свідчить про ухилення позивача від виконання вимог суду, зловживання своїми правами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд має право стягнути у доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

З огляду на викладене, керуючись п. 5 ст. 83 ГПК України суд накладає на позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» штраф за ухилення від виконання вимог суду у сумі 1 700 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, 3, код 04654336) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077,58 грн. основного боргу, 671840,77 грн. пені, 55406,45 грн. 3% річних, 1103019,46 грн. інфляційних та 58345,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) в доход Державного бюджету України 1700 грн. штрафу за ухилення від виконання вимог суду.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 30.12.2015 року.