ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.12.2015р. Справа №917/2433/15

За позовом Веселоподільської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, вул. Селекціонерів, 1, с.Вереміївка,Семенівський район, Полтавська область,38251

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат", вул.Р.Люксембург, 14, м.Миргород, Полтавська область, 37604

про стягнення 52052,030 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Олефір О.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов б/н від 30.11.2015р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за Договором на закупівлю с/г продукції (сировини) №01-01/01/15 від 01.01.2015р. в розмірі 52 052,30 грн., з яких 37576,53 грн. - основний борг, 5636,48 грн. - штраф, 7556,64 грн. - пеня, 864,26 грн. - інфляційних втрат, 418,39 грн. - 3% річних.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (поштове повідомлення в матеріалах справи), вимоги ухвали суду від 25.11.2015р. не виконав, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

01 січня 2015 року між Веселоподільською дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Миргородським сироробним комбінатом (далі - Відповідач) був укладений Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01-01/01/15 (далі - Договір).

За умовами Договору, Продавець (Позивач) зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця (Відповідач) с/г продукцію (сировину -молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, надалі - Товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар.

Відповідно до п.1.4 Договору перехід права на Товар від Продавця до Покупця переходить після повного та фактичного закінчення процедури прийому Товару за місцем знаходження виробничих потужностей (виробництва) Покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки Покупця про прийом Товару на товаро-транспортних накладних.

На підставі товаро-транспортних накладних від 06.04.2015p.; 13.04.2015р.; 20.04.2015 p.; 27.04.2015 p.; 04.05.2015 p.; 11.05.2015 p. здійснена передача у власність Відповідачу товару (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за ціною встановленою у Протоколі погодження ціни, враховані наступні умови, що обумовлені Протоколом погодження ціни, який є невід'ємною частиною Договору (п.п.3.1.3 п.3.1.Договору).

Якість товару (густина, кислотність, масова частка жиру і білку, органолетичні показники) підтверджуються, відповідно до п.п.3.1.4 п.3.1 Договору, висновками лабораторного аналізу, проведеного Позивачем самостійно та за власний рахунок в присутності Відповідача (представника Відповідача). Дані висновки були зазначені у товаро-транспортних накладних при передачі Товару Відповідачу.

Як стверджує Позивач Відповідачем претензій, щодо якості Товару, відповідно до п.п.3.1.10 п.3.1 Договору пред'явлено не було, ні на момент одержання товару, ні на момент підписання Акту звіряння взаєморозрахунків № 215 від 01.07.2015 р.

Згідно п.2.3 Договору та Протоколу врегулювання розбіжностей до Договору № 01-01/01/15 на закупівлю с/г продукції (сировини) від 01.01.2015 року при проведенні розрахунку за товар Покупець сплачує Продавцеві аванс до 15 числа кожного календарного місяця, до 1 числа наступного календарного місяця проводиться решта оплати.

На підставі п.п.3.1.7 п.3.1 Договору між Позивачем та Відповідачем була проведена звірка по взаєморозрахунках, відповідно до якої борг Покупця за поставлений Товар становить 37576 грн.53 коп. (Акт звірки в матеріалах справи)

30 вересня 2015 року Позивач відправив Відповідачу ОСОБА_2 (вих. № 525-13 від 30.10.2015 року) на сплату заборгованості за поставлену с/г продукцію в розмірі 37576 грн.53 коп. протягом 7 днів з моменту її одержання.

Станом на 17.11.2015 року заборгованість в сумі 37576 грн.53 коп. залишається непогашеною.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

З огляду на фактичні правовідносини, які склалися між сторонами суд встановив, що сторонами по справі був вчинений правочин, який за своєю суттю є договором купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Статтями 509 - 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені строки, заборгованість останнього складає 37576,53 грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 37576,53 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 4.2 Договору, за несвоєчасне проведення розрахунків за прийнятий Товар Продавець вправі вимагати від Покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Пунктом 4.5 Протоколу врегулювання розбіжностей до Договору № 01-01/01/15 на закупівлю с/г продукції (сировини) від 01.01.2015 року визначено, що у випадку несвоєчасної оплати за Товар, згідно п.2.3 даного Договору Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 15% від суми несплаченого Товару.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Штраф є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язань. Пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотка від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (543/96-ВР) передбачено, що розмір пені за прострочення платежу повинен встановлюватися за згодою сторін.

Згідно ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів (відповідач у цій справі) сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Виходячи зі ст. 3 цього Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд прийшов до висновку, що останній підлягає задоволенню в сумі 7556,64 грн. (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В даній справі при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо сплати одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору. Тому, одночасне застосування штрафу та пені не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 5636,48 грн. - штрафу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно, до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунків наданих Позивачем 3 % річних за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання за Договором становить 418,39 грн., інфляційні витрати - 864,26 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором на закупівлю с/г продукції (сировини) №01-01/01/15 від 01.01.2015р. в розмірі 52 052,30 грн., з яких 37576,53 грн. - основний борг, 5636,48 грн. - штраф, 7556,64 грн. - пеня, 864,26 грн. - інфляційних втрат, 418,39 грн. - 3% річних, підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВ Миргородський сироробний комбінат (09000, Україна, Київська область м.Сквира, вул.. Рози Люксембург, буд.14 , р/р № 5277, код 31575405, Свідоцтво платника ПДВ 100338800, ІПН 02) на користь Веселоподільської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (38251 Полтавська область, Семенівський район с.Вереміївка вул.. Селекціонерів, 1, р/р 0625 в ТВБВ № 10016/016 філії Полтавського обласного управління AT Ощадбанк Індивідуальний податковий номер юридичної (фізичної) особи 60, Свідоцтво № 200105027) заборгованість за Договором № 01-01/01/15 на закупівлю с/г продукції (сировини) від 01.01.2015 року в розмірі 52052,30 грн., а саме: 37576 грн. 53 коп. - сума основного боргу; 5636 грн.48 коп. - сума штрафу; 7556 грн. 64 коп. - сума пені; 864 грн.26 коп. - сума втрат від інфляційних процесів; - 418 грн.39 коп. - сума трьох відсотків річних, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 29.12.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.