ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Справа № 915/1846/15

За первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуція

- центр

03680, м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 44, корп. 8

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю

Южная логистическая компания

54030, м.Миколаїв, вул.Спаська, 24, к.1

54031, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 83- А

про: стягнення 75882,45 грн.

За зустрічним позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрибуція-Центр»

03680, м.Київ, просп. Палладіна, буд. 44, корп. 8

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Южная логистическая компания»

54030, АДРЕСА_1

про: визнання недійсним пункту договору.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1, за довіреністю;

Від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 03.11.2015 р. звернувся до суду з позовом (первісний) стягнути з відповідача пеню в розмірі 28311,71 грн.; 30% річних в сумі 21470,95 грн.; штраф в розмірі 26099,79 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі дистрибюторського договору № 27 від 14.03.2014 року; додатків до договору; протоколу розбіжностей до договору № 27 від 14.03.14 р.; додаткової угоди від 14.03.14 р. до договору; видаткових накладних; возвратних накладних; доказів часткових оплат боргу відповідачем; рішення господарського суду Миколаївської області по справі № 915/973/15 від 14.09.2015 р.; норм ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, 193, 530, 532 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідачем було несвоєчасно сплачено грошові кошти за поставлений товар, тому позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення пені, 30% річних та штрафу.

03.12.15 р. від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява (з урахуванням заяви про уточнення вимог від 18.12.15 р.), в якій товариство просить суд визнати недійсним пункт 5.8 дистрибюторського договору № 27 від 14.03.2014 р., укладеного між ТОВ «Южная логистическая компания» та ТОВ «Дистрибуція-Центр» в частині: «а також тридцять процентів річних від простроченої суми».

Зустрічна позовна заява ґрунтується на підставі норм ч. 2 ст. 625, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 627, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та мотивована тим, що оскільки п. 5.8 договору в частині: «а також тридцять процентів від простроченої суми» суперечить принципам розумності та справедливості, а відповідно суперечить й вимогам законодавства, то така умова договору підлягає визнанню недійсною.

08.12.15 р. від ТОВ «Южная логистическая компания» надійшов відзив на первісний позов, в якому товариство просить суд зменшити розмір пені та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 30% річних та стягнення штрафу.

23.12.15 р. від ТОВ «Дистрибуція-Центр» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому товариство повністю заперечує на зустрічний позов та просить відмовити як в його задоволенні так і у зменшенні розміру пені, посилаючись на наступне:

- жодних клопотань та заперечень зі сторони ТОВ «Южная логистическая компания» під час розгляду судової справи № 915/973/15 стосовно того, що пункт 5.8 дистрибюторського договору № 27 від 14.03.2015 року суперечить приписам розумності та справедливості від ТОВ «Южная логистическая компания» не надходило. Більше того ТОВ «Южная логистическая компания» добровільно виконано рішення господарського суду Миколаївської області по справі № 915/973/15;

- ТОВ «Дистрибуція-Центр» скориставшись своїм правом вказало у договорі 30 % річних, що не суперечить приписам ст. 625 ЦК України.

14.12.2015 р. суд оголошував перерву в судовому засіданні до 29.12.2015 р.

З невідомих причин, ТОВ «Южная логистическая компания» свого представника в судове засідання не направило, хоча про час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про що свідчить повідомлення господарського суду про дату розгляду справи підписане 14.12.15 р. особисто представником товариства.

29.12.2015 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

встановив:

14.03.2014 року між сторонами був укладений дистрибюторський договір № 27, згідно з предметом якого ТОВ «Дистрибуція-Центр», як продавець, на умовах, передбачених даним договором, поставляє продукцію дистрибютору в асортименті, кількості і за цінами, вказаними у накладних, які свідчать про прийом-передачу продукції і є його невідємною частиною, а ТОВ «Южная логистическая компания», як дистрибютор, здійснює продаж продукції та оплату отриманої продукції на умовах, визначених у даному договорі.

За умовами пункту 12.2 договір дійсний до 31 грудня 2014 року. В тому випадку, коли зобовязання по договору не будуть виконані сторонами чи однією із сторін, то строк дії договору продовжується до повного виконання зобовязань по даному договору. Дія договору пролонгується на 1 (один) рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не виявить бажання його розірвати.

Матеріали справи свідчать, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.09.2015 р. по справі № 915/973/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуція - центр до Товариства з обмеженою відповідальністю Южная логистическая компания про стягнення 348737,70 грн. позовні вимоги були задоволені частково. Провадження у справі в частині стягнення 105857,43 грн. основного боргу припинено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Южная логистическая компания на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуція - центр 139000,47 грн. основного боргу, 33959,36 грн. пені, 69920,48 грн. 30% річних та 6974,75 грн. судового збору.

За приписами ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14.09.15 р. по справі № 915/973/15 набрало законної сили з 29.09.2015 р.

Наказ № 915/973/15 на виконання судового рішення був виданий стягувачу 29.09.2015 р.

З постанови ВП № 48891456 «про закінчення виконавчого провадження» від 21.10.2015 р. державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ вбачається, що боржником виконавчий документ виконано повністю та фактично у самостійний строк відповідно до платіжного доручення № 8014 від 20.10.2015 року. Виконавче провадження на підставі наказу № 915/973/15 виданого 29.09.2015 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Южная логистическая компания на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуція - центр 139000,47 грн. основного боргу, 33959,36 грн. пені, 69920,48 грн. 30% річних та 6974,75 грн. судового збору закінчено.

Відповідно до норм ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ж п. 5.2 дистрибюторського договору № 27 ціна продукції встановлюється у національній валюті України з урахуванням податку на додану вартість та зазначається у накладній на кожну поставку. Розрахунки за даним договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях, відстрочка платежу 30 календарних днів. Загальна сума договору загальна сума, вказана у накладних на продукцію, що постачається по договору.

Але, як вбачається з рішення господарського суду Миколаївської області від 14.09.2015 р. по справі № 915/973/15, відповідач у встановлений договором строк розрахунки за поставлену продукцію не здійснив, в звязку з чим предметом даного позову виступила майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки та річних за час прострочення платежів передбачених умовами цього договору.

Так, пунктом 5.3 дистрибюторського договору № 27 сторонами узгоджено, що у випадку прострочення платежу нараховується пеня у розмірі 0,2% в день від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого боргу. Нарахування штрафних санкцій припиняється через три роки від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Строк позовної давності складає три роки. У разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від простроченої суми грошового зобовязання за весь період заборгованості.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У справі, що розглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленої металопродукції.

Отже, посилання ТОВ «Южная логистическая компания» на порушення норм ст. 61 Конституції України в даній справі є помилковими.

Крім цього, відповідач за первісним позовом не довів суду своє право на зменшення розміру неустойки по даній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, згідно п. 5.8 дистрибюторського договору № 27 покупець за несвоєчасну оплату товару зобовязаний сплатити продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми.

За правилами ст. 610, п. 1 ст. 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним п. 5.9 дистрибюторського договору № 27 в частині: «а також тридцять процентів річних від простроченої суми» з посиланням на порушення відповідачем приписів ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Водночас, в матеріалах справи знаходиться протокол розбіжностей, підписаний сторонами, до дистрибюторського договору № 27 від 14.03.14 р., який не містить з боку дистрибютора будь-яких заперечень чи змін щодо редакції п. 5.8 цього договору.

Частина 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України дають підставу для визнання правочину недійсним у всіх випадках, коли він суперечить імперативним нормам законів.

Якщо ж сторони договору за взаємною згодою відступили від положень цивільного законодавства в межах, в яких це допускається ч. 3 ст. 6 ЦК, то договір (правочин) не може бути визнаний недійсним.

Суд встановив відсутність порушень чинного законодавства в редакції п .5.8 договору, в звязку з чим встановлена і відсутність підстав для визнання правочину в цій частині недійсним.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, на підставі вищенаведених норм та обставин, враховуючи наявність та розмір основного боргу відповідача перед позивачем по спірним відносинам станом на 21.10.15 р. (дата постанови ДВС про закриття виконавчого провадження), та беручи до уваги відсутність з боку ТОВ «Южная логистическая компания» контррозрахунку сум заявленних ТОВ «Дистрибуція-Центр» до стягнення, суд перевірив правильність нарахування останнім розміру 30% річних, пені та штрафу, і дійшов висновку про його правомірність, а отже - стягнення за період з 06.06.15 р. по 22.10.15 р. (дата надходження грошових коштів до кредитора від боржника) пені в сумі 28311,71 грн., 30% річних в розмірі 21470,95 грн. та за період з 14.05.15 р. по 22.10.15 р. штрафу в сумі 26099,79 грн.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач за первісним позовом не надав суду доказів, які б свідчили про вчасне, повне, а отже належне виконання грошового зобовязання перед своїм контрагентом за договором, як і позивач за зустрічним позовом не довів суду, що п. 5.8 дистрибюторського договору № 27 виходить за межі та суперечить акту цивільного законодавства, а саме ст. 625 ЦК України.

Таким чином, дослідивши надані сторонами документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі, та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 60, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Южная логистическая компания (54030, м.Миколаїв, вул.Спаська, 24, к.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуція - центр (03680, м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 44, корп. 8, ) пеню в розмірі 28311,71 грн., 30% річних в сумі 21470,95 грн., штраф в розмірі 26099,79 грн. та 1220,00 грн. судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 30 грудня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова