ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 р. Справа № 917/1667/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників 29.05.2015 р., 11.06.2015 р.:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

за участю представників 12.06.2015 р.:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. 60 років Жовтня,8, м. Кременчук, 39600

до Комунального підприємства "Міськсвітло" Кременчуцької міської ради",

вул. 60 років Жовтня, 150, м. Кременчук, 39617

про стягнення 810 892, 90 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Міськсвітло" Кременчуцької міської ради" про стягнення (з урахування заяви про зменшення позовних вимог) 64 584,14 грн. пені в частині активної та 2 181,71 грн. пені в частині реактивної електричної енергії, 66 349,77 грн. - інфляційних втрат в частині активної та 2 520,34 грн. - інфляційних втрат в частині реактивної електричної енергії, 12 961,79 грн. - 3 % річних в частині активної та 461,45 грн. - 3 % річних в частині реактивної електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.09.2014 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014р., позов задоволено частково. Стягнуто з міського комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" на користь публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії пеню в сумі 43 617,28 грн. в частині активної електричної енергії та 1 702,98 грн. в частині реактивної електричної енергії, інфляційні витрати в розмірі 66 349,77 грн. в частині активної електричної енергії та 2 520, 34 грн. в частині реактивної електричної енергії, 3 % річних в сумі 12 961,79 грн. в частині активної електричної енергії та 461,45 грн. в частині реактивної електричної енергії та судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою колегії суддів Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. судові рішення першої та апеляційної інстанції у справі за №917/1667/14 в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В результаті автоматичного розподілу справ між суддями, справу призначено до розгляду судді Кульбако М.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.04.2015 р. справу прийнято до провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.05.2015 р.

18.05.2015 р. від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких проти задоволення вимог заперечує, вказує, що нарахування інфляційних та 3% річних є неправомірним, оскільки їх обрахунки позивач проводить з 2011 року, тоді як вказує, що період порушення зобов'язання виник в жовтні 2013, що також є неправильним.

20.05.2015 позивачем надано розрахунки з врахуванням позиції Вищого господарського суду України, які долучені до матеріалів справи.

29.05.2015 від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд:

- зменшити позовні вимоги в частині суми основного боргу за активну електричну енергію на 631 292,32 грн. та суми основного боргу за реактивну електричну енергію на 30 543,38 грн.;

- збільшити розмір позовних вимог в частині сум штрафних санкцій і стягнути з КП "Міськсвітло" 3% річних по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 14 296,92 грн., 3 % річних по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 526,08 грн.; інфляційні нарахування по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 74 928,24 грн., інфляційні нарахування по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 2 957,96 грн.

- залишити без змін та стягнути з КП "Міськсвітло" пеню по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 43 617,28 грн., пеню по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 1 702,98 грн.

Суд розглянувши подану заяву (в судовому засіданні 11.06.2015 р.), розцінив її як заяву про збільшення вимог в частині заявлених 3% річних та інфляційних втрат. Стосовно суми основного боргу та пені, суд не розглядає її по суті, оскільки дані вимоги розглянуті господарським судом при первісному розгляді, які залишені Вищим господарським судом України без змін.

Суд приймає до уваги, що відповідно до статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Отже, з урахуванням поданої заяви суд розглядає вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 14 296,92 грн., 3 % річних по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 526,08 грн.; інфляційні нарахування по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 74 928,24 грн., інфляційні нарахування по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 2 957,96 грн.

11.06.2015 р. представник позивача виклав зміст позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення) та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечував, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Представники сторін в судове засідання 12.06.2015 р. не з'явились.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 29.05.2015 р. та 11.06.2015 р.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 01.06.2009 року між ВАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії ВАТ "Полтаваобленерго" (надалі Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" змінило свою назву на Публічне акціонерне товариства "Полтаваобленерго") (позивач, постачальник електричної енергії) та Міським комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №199 з додатками.

Відповідно до р. 1 вказаного договору постачальник продає електричну енергію споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 3702,93 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.3.3 договору споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

За п. 2.3.4 договору споживач зобов'язався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електроенергією постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Згідно п.2 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору на оплату вартості спожитої електроенергії постачальник виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 днів від дня виписки рахунку (арк.с.32).

В п. 3 та п. 4 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору визначено, що обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, визначається відповідно до "Акта про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії". Споживач самостійно знімає показники розрахункових лічильників о 8 год. 20 числа, оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії" та до 15.00 надає її постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення "Акта про обсяги спожитої (переданої) споживачу електроенергії".

Період розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання виходячи з режиму роботи підприємства без подальшого перерахунку.

Відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Згідно п. 7.5 договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" оформлюється акт про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії.

На виконання умов вказаного договору позивач протягом дії договору поставляв, а відповідач споживав електричну енергію, однак оплату за передану електричну енергію проводив з порушенням строків, визначених умовами договору та додатків до нього.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.09.2014 р. Даним рішенням також, встановлено, що станом на 10.07.2014 року за відповідачем рахувалась заборгованість за передану активну електричну енергію в сумі 631292,32 грн., та за перетоки реактивної електричної енергії в сумі 30543,38 грн., яка на час розгляду справи по суті повністю погашена відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 3% річних по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 14 296,92 грн., 3 % річних по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 526,08 грн.; інфляційні нарахування по заборгованості за активну електроенергію в розмірі 74 928,24 грн., інфляційні нарахування по заборгованості за реактивну електроенергію в розмірі 2 957,96 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. п. 5 п. 3 ст. 20 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 р. "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами та доповненнями) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

20.05.2015 р. позивачем надано розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних з урахуванням позиції Вищого господарського суду України викладеної в Постанові від 01.04.2015 р.

Також, позивачем надано пояснення стосовно їх нарахування. Так, позивач вказує, що різниця при проведенні нарахувань полягає в тому, що при первісному нарахуванні 3% річних нараховувались на всю суму боргу по мірі його наростання чи зменшення. За висновками вказаної Постанови нарахування здійснено на кожну окрему (щомісячну) суму боргу до її повного погашення, а розрахунки інфляційних нарахувань були виконані на кожну дату місяця при зміні індексу інфляції, а не за середньомісячними показниками, як того вимагає згадана Постанова.

Також, позивач зазначив, що в позовній заяві термін з жовтня 2013 по червень 2014 років стосується виключно порушення відповідачем основного зобовязання, тобто платежів за спожиту електричну енергію, які на час первинного розгляду справи по суті були ним сплачені. Період нарахування санкцій в позовній заяві не зазначався, а був указаний безпосередньо в розрахунках, а саме: первісні нарахування 3% річних по заборгованості за активну електроенергію були нараховані за період з січня 2012 р. по червень 2014 р. і становили 12 961,79 грн., після проведеного перерахунку у відповідності до Постанови Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. сума змінилася в сторону збільшення і складає 14 296,92 грн.; первісні нарахування 3% річних по заборгованості за реактивну електроенергію були нараховані за період з вересня 2012 р. по червень 2014 р. і становили 461,45 грн., після проведеного перерахунку у відповідності до Постанови Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. сума змінилася в сторону збільшення і складає 526,08 грн.; первісні інфляційні нарахування по заборгованості за активну електроенергію були нараховані за період з грудня 2011 р. по травень 2014 р. і становили 66 349,77 грн., після проведеного перерахунку у відповідності до Постанови Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. сума змінилася в сторону збільшення і складає 74 928,24 грн.; первісні інфляційні нарахування по заборгованості за реактивну електроенергію були нараховані за період з вересня 2011 р. по травень 2014 р. і становили 2 520,34 грн., після проведеного перерахунку у відповідності до Постанови Вищого господарського суду України від 01.04.2015 р. сума змінилася в сторону збільшення і складає 2 957,96 грн.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом перевірено надані розрахунки позивача (з урахуванням заяви про збільшення) та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманої електричної енергії, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Міськсвітло" Кременчуцької міської ради (вул. 60 років Жовтня, 150, м. Кременчук, Полтавська область, 39617, ідентифікаційний код 03338136) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. 60 років Жовтня, 8, м. Кременчук, 39601, ідентифікаційний код 25717118) 14 296,92 грн. 3% річних по заборгованості за активну електроенергію, 526,08 грн. 3 % річних по заборгованості за реактивну електроенергію; 74 928,24 грн. інфляційні нарахування по заборгованості за активну електроенергію, 2 957,96 грн. інфляційні нарахування по заборгованості за реактивну електроенергію.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.