ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 р. Справа №917/586/15

Господарський сул Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М,

за участю представників:

від позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_3,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Приватна телекомпанія "Візит",

бульвар Пушкіна, 8, офіс 1, м.Кременчук, 39600

до 1. Кременчуцької міської ради, пл. Перемоги, 2, м.Кременчук, 39600

2. Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта",

вул.Кутузова, 18/7, м.Київ, 01133

в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта", вул. Перемоги, 32/5, мКременчук, 39600

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_4 підприємство "Кременчуцька міська телерадіокомпанія",

вул. Генерала Жадова,12, м.Кременчук, 39600

про визнання недійсними: договору про безоплатне прийняття від Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" до комунальної власності територіальної громади м.Кременцука частки спільної власності; рішення ХХХІ// сесії Кременчуцької міської ради //І скликання від 30 липня 2013 року "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука частки у спільній частковій власності"; рішення ХХХ//ІІ сесії //І скликання від 29 жовтня 2013 року "Про затвердження акта приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука частки у праві спільній частковій власності на баланс комунального підприємства "Кременчуцька міська телерадіокомпанія",-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Приватна телерадіокомпанія «Візит» (надалі- Позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької міської ради, Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в особі філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про визнання недійсними: договору про безоплатне прийняття від Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи"» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до комунальної власності територіальної громади м.Кременчука частки спільної власності; рішення ХХХІ// сесії Кременчуцької міської ради //І скликання від 30 липня 2013 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука частки у спільній частковій власності»; рішення ХХХ//ІІ сесії //І скликання від 29 жовтня 2013 року «Про затвердження акта приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука частки у праві спільній частковій власності на баланс комунального підприємства «Кременчуцька міська телерадіокомпанія».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 липня 1995 року між малим колективним підприємством «Візит» (правонаступником якого є приватне підприємство «Візит») та Підприємством придніпровських магістральних нафтопроводів (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта») був укладений договір про спільну діяльність, предметом якого було проектування, будівництво, експлуатація телевізійної вежі висотою 219,6м в м. Кременчуці.

Також позивач посилається на те, що згідно Постанови Харківського апеляційного господарського суду від 15 березня 2012 року по справі №18/15130/11, частки сторін у спільній часткові власності є рівними.

За зверненням ПАТ «Укртранснафта» в особі філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» Кременчуцькою міською радою прийнято безоплатно до територіальної власності Кременчуцької міської ради частку у спільній власності в особі Кременчуцької міської ради частки у праві спільної часткої власності на майно, створено за договором.

Вважаючи, що передача ПАТ «Укртранснафта» своєї частки до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука відбулась з порушенням чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про трубопровідний транспорт»,позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.03.2015 року заяву прийнято до провадження та порушено провадження у справі. Цією ж ухвалою залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 підприємство "Кременчуцька міська телерадіокомпанія" та призначено до розгляду на 16.04.2015 року.

В судовому засідання представник позивача свої позовні вимоги підтримали з мотиві, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях(а.с.173-182).

Кременчуцька міська рада (надалі- Відповідач-1) у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, до договір про спільну діяльність між позивачем та Відповідачем-2 був укладений на строк до закінчення будівництва обєкту, що був предметом договору. В звязку з прийняттям обєкту будівництва в експлуатацію, договір припинив свою дію, про що свідчить акт Державної приймальної комісії від 29.03.1999 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту», затвердженого рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука №172 від 29.03.1999 року. Передача частки у спільній частковій власності не порушує прав Позивача, оскільки не тягне за собою жодних змін у правовому статусі співвласників, а тому оскаржувані рішення Кременчуцької міської ради не суперечать чинному законодавству.

ПАТ «Укртранснафта» (надалі- відповідач-2) у відзиві на позовну заяву,, запереченнях на додаткові пояснення позивача (в матеріалах справи) та його представник у судових засіданнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що 05.12.2006 року позивач відмовився від участі в договорі про спільну діяльність, а тому договір припинив свою дію через три місяці, тобто з 05.03.2007року, в звязку з чим відповідач мав право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд у відповідності до договору. 12 липня 1995 року. Крім того, відповідач-2 зазначає, що до власності територіальної громади передано не конкретно визначене майно, а частка у праві спільної часткової власності на майно, створене за договором про спільну діяльність, таке право не відноситься до основних фондів, а тому така передача не потребувала погодження з державними органами і не порушує положення Закону України «Про трубопровідний транспорт».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не скористалась своїм правом на участь у судових засіданнях, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її представника.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, що 12 липня 1995 року між малим колективним підприємством «Візит» (правонаступником якого є приватне підприємство «Візит») та Підприємством придніпровських магістральних нафтопроводів (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта») був укладений договір про спільну діяльність, предметом якого було проектування, будівництво, експлуатація телевізійної вежі висотою 219,6м в м. Кременчуці.

Згідно п.5.6. Договору, він укладений на період будівництва обєкта.

Також в договорі сторони передбачили правовий статус спільної діяльності, керівництво нею, форми участі учасників, права сторін договору, відповідальність сторін.

В подальшому сторони уклали кілька додаткових угод, в яких уточнювали та доповнювали умови договору (а.с. 96-103).

Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука №172 від 29.03.1999 року затверджено Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєта телевежі в м. Кременчуці висотою 220м (а.с.104-106).

Листом №188 від 05.12.2000р. ПП. «Приватна Телерадіокомпанія «Візит» звернулась до ВАТ «Укртранснафта» із заявою про відмову від подальшої участі у спільній діяльності в звязку з посиланням на досягнення мети договору(а.с.110)

14 липня 2010 року Приватне підприємство «Приватна телерадіокомпанія «Візит» звернулось до Кременчуцької ОДПІ із заявою про припинення платника податків за договором про спільну діяльність, в звязку чим було знято з обліку платника податків 04.10.2010 року(а.с.26-27).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2012 року по справі №18/1530/11 встановлено, що частки співвласників у спільній частковій власності на створене згідно договору про спільну діяльність від 12.07.1995 року майно є рівними та становить по 1/2 кожного із співвласників (а.с.111-113).

30 липня 2013 року ХХХІ// сесією Кременчуцької міської ради //І скликання прийнято рішення про прийняття безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука частки у праві спільної часткової власності, яка належить ПАТ «Укртранснафта» і була набута відповідно до договору від 12.07.1995 року про спільну діяльність з Приватним підприємством «Приватна телерадіокомпанія «Візит» із проектування, будівництва та експлуатації телевізійної вежі(а.с.33).

Правлінням ПАТ «Укртранснафта» від 09.09.2013 року прийнято рішення про передачу безоплатно у комунальну власність територіальної громади м.Кременчук частку у праві спільної власності на майно, створене за договором про спільну діяльність з Приватним підприємством «Приватна телерадіокомпанія «Візит» від 12.07.1995 року та доручено філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» вжити заходів для виконання цього рішення(а.с.119).

27 жовтня 2013 року представниками Кременчуцької міської ради та ПАТ «Укртранснафта» складено Акт приймання передачі до комунальної власності територіальної громади м.Кременчука частки у праві спільної власності, який затверджено рішенням ХХХ//ІІ сесії Кременчуцької міської ради //І скликання від 29 жовтня 2013 року(а.с.123-126)..

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони(учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів(просте товариство) або без обєднання вкладів учасників. Аналогічні положення містяться в ст..ст. 430-433 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на момент укладення договору(за винятком визначення «просте товариство»),

Відповідно до п. 4 ч.І ст. 1141 Цивільного кодексу України, договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників.

Як зазначалося вище, мете учасників договору про спільну діяльність була досягнута, а тому договір припинив свою дію після прийняття обєкта в експлуатацію та відмови ПП. «Телерадіокомпанія «Візит» від участі в спільній діяльності..

Згідно статті 355 майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності(спільне майно) ОСОБА_1 може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2012 року по справі №18/1530/11 встановлено, що частки співвласників у спільній частковій власності на створене згідно договору про спільну діяльність від 12.07.1995 року майно є рівними та становить по 1/2 кожного із співвласників.

Згідно частини 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 361 ЦК України встановлено, що співвласник має право розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Враховуючи викладене, ПАТ «Укртранснафта» мало право розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначений перелік способів захисту прав та інтересів, якими , зокрема можуть бути:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;

відновлення становища, яке існувало до порушення

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

. Позивачем не надано жодних доказів та обґрунтування на підтвердження того, яким чином оскаржувані рішення та передача частки у праві на майно порушують його права та інтереси, а тому суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до поновлення його права, навіть за умови порушення останнього.

Крім того, статтею 362 ЦК України визначено спеціальний порядок захисту права співвласника у праві спільної часткової власності в разі відчуження іншим співвласником свого права у спільній частковій власності.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до їх поновлення навіть в разі їх порушенні.

У відповідності до ст.. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.