РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015Справа №910/28053/15

За позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва»

до Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Чепурда П.І. - за довіреністю;

Осадчук Р.М. - за довіреністю;

Терещенко О.М. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 28 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В жовтні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (позивач) до Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» (відповідач) про стягнення 460 961,63 грн. основного боргу, 10 932,50 грн. 3% річних, 111 741,84 грн. пені, 155 637,90 грн. інфляційних втрат.

23.12.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 439 325,28 грн. основного боргу, 10 932,50 грн. 3% річних, 111 741,84 грн. пені та 155 637,90 грн. інфляційних втрат. Відповідна заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/28053/15, розгляд справи призначено на 07.12.2015 року.

В судових засіданнях 07.12.2015 року та 23.12.2015 року у справі оголошено перерву до 23.12.2015 року та 28.12.2015 року відповідно.

25.12.2015 року через канцелярію до суду від відповідача надійшло клопотання № 540-А від 25.12.2015 року, у якому останній просить відкласти розгляд справи через неможливість участі представника останнього в судовому засіданні.

Представники позивача вирішення відповідного клопотання відповідача залишили на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що суд обмежений строками вирішення спору по суті, встановленими приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на викладене, враховуючи те, що про день, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином та не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи підлягає відхиленню.

21.12.2015 року через канцелярію від відповідача надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України, яке було відхилено судом у зв'язку із відсутністю обґрунтованих підстав, які б свідчили, що рішення суду може вплинути на права або обов'язки останнього.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2013р. між Державним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (виконавець/балансоутримувач) та Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом «УкрНДІпроектреставрація» (замовник) укладено Договір № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг (надалі - Договір), відповідно з п. 1.1. якого виконавець забезпечує обслуговування, утримання, експлуатацію будівель, що знаходяться за адресою: м. Київ, Червонозоряний пр-т., 51 (будівля), а також утримання прибудинкової території, а замовник бере участь у загальних витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт та відшкодовує йому витрати, пов'язані з утриманням приміщення, та комунальні послуги (витрати).

Згідно з п. 1.2. Договору замовник користується нежитловими приміщеннями загальною площею 1 934,5 кв.м., в т.ч.: приміщеннями в Інженерному корпусі будівлі (літер. Е) площею 376,2 кв.м. на сьомому поверсі, площею 378,7 кв.м. на восьмому поверсі, площею 143,5 кв.м. на десятому поверсі, площею 236,0 кв.м. на одинадцятому поверсі та приміщеннями в Лабораторному корпусі будівлі (літер. А) площею 52,9 кв.м. на першому поверсі, площею 390 кв.м. на другому поверсі, площею 195,3 кв.м. на третьому поверсі, площею 161,9 кв.м. на четвертому поверсі (приміщення). Повний перелік приміщень наведений у Додатку 3.

Пунктами 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5. Договору сторони погодили, що замовник зобов'язується протягом 5 робочих днів після отримання рахунку вносити плату на рахунок виконавця; у випадку несвоєчасних платежів у термін, встановлений п. 2.2.3. сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення платежу; протягом 5-ти робочих днів після отримання акту надати виконавцю підписаний акт, або мотивовану відмову від підписання акту.

Відповідно до п. 4.1. Договору витрати виконавця за 1 кв.м. площі приміщення у місяць відшкодовуються згідно з підписаним сторонами протоколом угоди про розмір відшкодування вартості комунальних послуг та витрат на утримання нерухомого майна (Додаток 1).

Згідно з протоколом угоди про розмір відшкодування вартості комунальних послуг та витрат на утримання нерухомого майна від 01.06.2013 року вартість відшкодування комунальних послуг на місяць в опалювальний період складає 68 434,87 грн. (з ПДВ), а в неопалювальний період - 34 612,07 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 1 від 01.06.2014 року сторони продовжили строк дії Договору до 31.05.2015 року і внесли зміни до розміру відшкодування вартості комунальних послуг, Додатковою угодою № 2 від 01.06.2015 року продовжили строк дії Договору до 31.05.2016 року.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури за період з січня 2014 року по березень 2015 року та за травень 2015 року на загальну суму 755 465,79 грн., що підтверджується відповідними супровідними листами з відбитками печатки відповідача.

Крім того, сторонами підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період виставлених рахунків та на таку ж суму.

Відповідачем було здійснено часткову оплату вартості витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг на суму 316 140,51 грн. (294 504,16 грн. (оплачено до порушення провадження у справі) + 21 636,35 грн. (оплачено після порушення провадження у справі)), що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та виписками по рахунку останнього.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання умов Договору № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року у відповідача виникло зобов'язання оплатити 439 325,28 грн. основного боргу, 10 932,50 грн. 3% річних, 111 741,84 грн. пені та 155 637,90 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзив зазначив, що позивач не є належним балансоутримувачем будівлі, оскільки не є власником такого нерухомого майна, у зв'язку із чим Договір № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року є недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 241 Цивільного кодексу України.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем допущено порушення зобов'язання за Договором № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року, а саме не здійснено оплату вартості витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг на суму 439 325,28 грн.

Крім того, сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, відповідно до якого заборгованість відповідача за Договором № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року станом на 01.12.2015 року складає 439 325,28 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати вартості витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг згідно умов Договору настав, доказів оплати у більшому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованість за Договором № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року в розмірі 439 325,28 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 10 932,50 грн. 3% річних, 111 741,84 грн. пені та 155 637,90 грн. інфляційних втрат, суд повідомляє наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, дійшов висновку про обґрунтованість останніх в частині стягнення 10 932,50 грн. 3% річних, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат, за розрахунком суду, підлягає задоволенню в частині стягнення 147 622,12 грн.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, з урахуванням п. 2.2.4. Договору, ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість останнього, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 111 741,84 грн. пені.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач не є належним балансоутримувачем будівлі за Договором № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців органом Державне підприємство «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» належить до управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про теплопостачання» вказаний нормативно-правовий акт визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказаний закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

З урахуванням того, що укладений між сторонами Договір № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року регулює правовідносини щодо відшкодування відповідачем витрат позивача на утриманням приміщення та надання комунальних послуг, застосування положень Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» належить до управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом «УкрНДІпроектреставрація» було неодноразово підтверджено існування заборгованості перед позивачем за Договором № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року та періодично частково здійснювалося відшкодування витрат позивача на утриманням приміщення та надання комунальних послуг, обумовлених зазначеним правочином, судом відхиляються твердження відповідача стосовно необґрунтованості отримання відшкодування таких витрат та наявності підстав недійсності Договору № 7/13-п про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.06.2013 року.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Український державний науково-дослідний та проектний інститут "УКРНДІПРОЕКТРЕСТАВРАЦІЯ" (04070, м. Київ, Контрактова площа, будинок 4, ідентифікаційний код 05482989) на користь Державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ БУДІВЕЛЬНОГО ВИРОБНИЦТВА" (03680, м. Київ, проспект Червонозоряний, будинок 51, ідентифікаційний код 38283024), грошові кошти: 439 325,28 грн. (чотириста тридцять дев'ять тисяч триста двадцять п'ять гривень 28 копійок) основного боргу, 10 932,50 грн. (десять тисяч дев'ятсот тридцять дві гривні 50 копійок) 3% річних, 147 622,12 грн. (сто сорок сім тисяч шістсот двадцять дві гривні 12 копійок) інфляційних втрат, 111 741,84 грн. (сто одинадцять тисяч сімсот сорок одна гривня 84 копійки) пені та 10 644,33 грн. (десять тисяч шістсот сорок чотири гривні 33 копійки) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/28053/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.01.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало