ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 922/5793/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів
до Публічного акціонерного товариства "Харківське автотранспортне підприємство № 16363" м. Харків
про стягнення 32 073, 60 грн.
за участю представників:

позивача - не з"явився

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю від 26.06.15 №488

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" 26 жовтня 2015 року звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківське автотранспортне підприємство 16363" 32 073, 60 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що при виконанні договору №20, підписаного між сторонами 08.01.2014, відповідач причинив втрату вантажу на загальну суму 32 073, 60 грн.

Ухвалою суду від 29.10.2015 було порушено провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.11.15.

Представник позивача у судове засідання 09.11.2015 р. не з'явився, направив до суду клопотання (вх. 1626 від 06.11.15) про відкладення розгляду справи. Вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі не виконав.

Ухвалою суду від 09.11.15 було задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 24.11.2015.

11 листопада 2015 року відповідач надав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі (вх. №45538), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

20 листопада 2015 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. №46796), в якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві. Крім того, відповідач звернувся до суду з заявою (вх. № 46801 від 20.11.2015) про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Суд долучив вказані документи до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 24.11.2015 р. не з'явився. Вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі не виконав, у зв'язку з чим, розгляд справи було відкладено на 03 грудня 2015 року.

В судовому засіданні 03.12.2015, представник відповідача проти позову заперечував.

Представник позивача в судове засідання 03.12.2015 не з'явився, електронною поштою позивач направив до суду клопотання (вх. №1794 від 03.12.2015) про відкладення розгляду справи для надання позивачем додаткових доказів по справі та про розгляд справи без участі його представника.

Клопотання позивача було задоволено судом ухвалою від 03.12.2015, розгляд справи відкладено на 16 грудня 2015 року.

Представник позивача в судове засідання 16 грудня 2015 року не з"явився, пояснень на відзив відповідача не надав, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі не виконав. Про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечував, підтримав заяву про застосування строків позовної давності.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями позивача, тобто, господарський суд створив сторонам всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

8 січня 2014 року між Дочірнім підприємством «Старокостянтинівський молочний завод» (Позивач) та ПАТ «Харківське автотранспортне підприємство 16363» (Відповідач) укладено Договір №20 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажів від 08.01.2014 (Договір)

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що на підставі договору-заявки № б/н від 18.11.2014р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом відповідачем був прийнятий від позивача згідно товарно-транспортних накладних вантаж для перевезення автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2 за маршрутом м. Житомир - м. Миколаїв - м. Цюрупинськ - м. Херсон. Однак в повному обсязі вантаж не був переданий вантажоодержувачам, зокрема:

19 листопада 2014 року, при розвантаженні машини в м. Миколаїв представниками ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» на першій точці вивантаження було виявлено недостачу товару на загальну суму 30 693,60 грн. згідно транспортних накладних №СК-100931 від 18.11.2014р., №СК-100932 від 18.11.2014р. і, про що свідчать Акт про розбіжності від 19.11.2014р. до транспортної накладної №СК-100931 від 18.11.2014р. та Акт про розбіжності від 19.11.2014р. до транспортної накладної №СК-100932 від 18.11.2014р.

19 листопада 2014 року, при розвантаженні машини в м. Миколаїв представниками ТОВ «Торговий будинок «Амстор» на другій точці вивантаження було виявлено недостачу товару на загальну суму 1380,00 грн. згідно транспортних накладних №СК-100956 від 18.11.2014р, №СК-100951 від 18.11.2014р., №СК- 100955 від 18.11.2014р.

Враховуючи, що відповідно до п. 5.8 Договору: «Перевізник (Експедитор) несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі Вантажоодержувачу», позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому вартість втраченого вантажу.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №10/12 від 10.12.2014 р. На значену претензію за вих. №33 від 16.01.2015 р. ПАТ "АТП 16363" відповіло вмотивованою відмовою, яку позивач отримав 26.01.2015 р. через кур'єрську службу ТОВ "ТММ Експрес'', що підтверджується листом № 979 від 17.11.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з наступного.

В силу дії ч. 1 ст 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

В силу ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона дов'язується доставити ввірений їй другою вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Ст. 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності а правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ст. 315 Господарського кодексу України перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник мас право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Суд зазначає, що згідно з частиною п'ятою статті 315 ГК України, яка є спеціальною нормою, що регулює майнові відносини у сфері господарювання, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Така позиція, зокрема, викладена Вищим господарським судом України в інформаційному листі №01-8/211 від 07.04.2008.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь відповідача про відхилення претензії було отримано позивачем 26.01.2015 р., таким чином строк позовної давності сплинув 27.07.2015 р.

Позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду 23.10.2015 (дата направлення позовної заяви, що міститься на поштовому конверті), тобто позов було подано поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Положенням ч. 3 ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог ДП "Старокостянтинівський молочний завод" строків позовної давності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827,00грн., покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 9, 267, 626, 909, Цивільного кодексу України , ст. 223, 306, 307, 315 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_1

(справа №922/5793/15)