КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 910/2838/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Хрипуна О.О.

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі № 910/2838/14 (суддя: Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про відшкодування шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі №910/2838/14 позовну заяву ПАТ "Страхова компанія "Країна" до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач, виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування в розмірі 24 503,44 грн., отримав право вимоги (за вирахуванням 510,00 грн. франшизи) до особи, відповідальної за завдані збитки, яким є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. Проте, відповідачем не було виплачено позивачу у повному обсязі суму страхового відшкодування, а здійснено оплату лише 16 861,08 грн., у зв'язку з чим судом було стягнуто з відповідача залишок в розмірі 7 132,36 грн. (в т.ч. 400 грн. вартості витрат щодо оплати послуг евакуатора) з посиланням на приписи Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі №910/2838/14 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 - скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при вирішенні спору безпідставно не було враховано про те, що згідно з звітом аварійного комісара № 107778 від 19.11.2013 розмір матеріального збитку склав 17 371,08 грн., у зв'язку з чим відповідачем і було сплачено на користь позивача 16 861,08 грн. страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи у 510,00 грн.). Крім того, апелянт зазначав про те, що місцевим господарським судом безпідставно присуджено до стягнення 400,00 грн. вартості авто товарознавчого дослідження, а також не враховано знос пошкодженого автомобіля при визначенні суми виплати страхового відшкодування.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" по справі № 910/2838/14 розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 01.10.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В., апеляційну скаргу по справі №910/2838/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 по справі №910/2838/14 апеляційну скаргу ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі №910/2838/14 було прийнято та призначено до розгляду на 04.11.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 розгляд справи відкладено до 10.11.2015.

В судове засідання 04.11.2015 апелянт представників не направив.

В судове засідання 04.11.2015 позивач представників не направив.

Сторони про призначене судове засідання на 10.11.2015 повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження, а саме: апелянтом отримано ухвалу про прийняття апеляційної скарги та про призначення розгляду справи (поштове повідомлення 263), позивачем також отримано зазначену ухвалу (поштове повідомлення 255).

Крім того, від позивача через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначав про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі №910/2838/14 прийнято з урахуванням всіх обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для його скасування в апеляційному порядку - відсутні.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

П.п. 3.9.1. п.п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників сторін не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними матеріалами справи, 22.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір №09/571/2.1.5.1. добровільного страхування наземного транспортного засобу, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до довідки №9232707 про дорожньо-транспортну пригоду, 17.07.2013 по вул.Боженко у м.Луцьку Волинської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортним засобом марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, якого постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.08.2013 у справі №161/13344/13-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.07.2013 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку та 29.08.2013 із заявою на виплату страхового відшкодування за договором №09/571/2.1.5.1. від 22.11.2012, у якій просив виплату страхового відшкодування здійснити на рахунок СТО.

За умовами п.18.1.1.частини 2 Договору, за рахунок страхового відшкодування при настанні страхового випадку відшкодовуються тільки реальні збитки у вигляді витрат на проведення відновлювального ремонту ТЗ в межах страхової суми, розрахованих відповідно до чинного законодавства України та цього Договору; вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі знищення ТЗ або незаконного заволодіння ним).

Відповідно до п.7.1.частини1 та п.18.10.частини 2 Договору, визначення розміру страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі експертної оцінки.

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, визначена позивачем на підставі Актуалізованого звіту №KRA-0 від 02.10.2013, проведеного ТОВ "Декра Експерт", у розмірі 23744,79 грн. із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі рахунку-фактури №ЛЦ-0003043 від 06.09.2013, виставленого ТОВ "Богдан-Авто Луцьк", та зазначений у страховому акті №09/29050/2.1.5.1 від 28.10.2013 у розмірі 24503,44 грн. разом із послугами евакуатора у розмірі 400,00 грн., відповідно до рахунку-фактури №МЮ-0000024 від 18.07.2013.

Позивач, на виконання умов договору №09/571/2.1.5.1. від 22.11.2012 та відповідно до заяви страхувальника, виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 24503,44 грн. на рахунок ТОВ "Богдан-Авто Луцьк", що підтверджується платіжним дорученням №2418 від 29.10.2013.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5, який керував транспортним засобом марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна" (відповідач у справі) за полісом №АЕ/1115897, копія якого наявна у матеріалах справи.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому позивач звернувся до відповідача із претензією вих.№7446 від 16.11.2013 на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу у розмірі 24503,44 грн.

Відповідач виплатив дану суму частково, а саме перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 16861,08 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ "Правекс-Банк" за особовим рахунком позивача станом на 10.12.2013.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зауважує на власному розрахунку розміру страхового відшкодування, визначеного на підставі Звіту №107778 від 19.11.2013, складеного аварійним комісаром ОСОБА_6 на замовлення відповідача, за яким сума матеріальної збитку складає 17371,08 грн. Виходячи із даної суми та за вирахуванням встановленої полісом №АЕ/1115897 510,00 грн. франшизи, відповідач сплатив 10.12.2013 позивачу 16861,08 грн. суми страхового відшкодування, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими.

З метою визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, на стадії судового провадження місцевим господарським судом ухвалою від 17.04.2014 призначалась у справі судова автотоварознавча експертиза, на вирішенян якої було поставлено питання щодо розміру матеріальної шкоди, що завдана власнику транспортного засобу марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП 17.07.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2014 зупинено провадження у справі №910/2838/14 до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва з висновком судової експертизи.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи №910/2838/14 без висновку через неможливість проведення такої експертизи, зокрема, через відсутність оплати.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Частинами другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.08.2013 у справі №161/13344/13-п встановлено вину ОСОБА_5 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки "Opel", державний номер НОМЕР_2.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, який керував транспортним засобом марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна" (відповідач у справі) за полісом №АЕ/1115897, копія якого наявна у матеріалах справи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, а тому, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №09/571/2.1.5.1. від 22.11.2012 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_5, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Так, згідно Актуалізованого звіту № KRA-0 від 02.10.2013, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14802/13 від 25.06.2013), вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, складає 23744,79 грн. із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який врахований суб'єктом оціночної діяльності при визначенні розміру заподіяних збитків.

Наведеним Актуалізованим звітом № KRA-0 від 02.10.2013 спростовується довод апелянта про те, що при визначенні належної до виплати суми страхового відшкодування не враховано знос пошкодженого автомобіля при визначенні суми виплати страхового відшкодування.

Позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору №09/571/2.1.5.1. від 22.11.2012 та заяви страхувальника, виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 24503,44 грн. на рахунок ТОВ "Богдан-Авто Луцьк", що підтверджується платіжним дорученням №2418 від 29.10.2013, а тому в межах вказаної суми

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив 10.12.2013 на користь позивача 16861,08 грн. страхового відшкодування, виходячи із визначеної Звітом №107778 від 19.11.2013, вартості матеріального збитку пошкодженого ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, складеного на замовлення відповідача аварійним комісаром ОСОБА_6

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач просив достягнути з відповідача невідшкодовану суму страхового відшкодування у розмірі 7132,36 грн.

Так, з метою повного та всебічного розгляду справи та визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, місцевим господарським судом призначалась у справі судова автотоварознавча експертиза, проведення якої не відбулось внаслідок несплати позивачем рахунку на її проведення внаслідок твердження позивача щодо недоцільності проведення такої експертизи.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підтвердженням фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування страховиком є виставлені ТОВ "Богдан-Авто Луцьк" рахунок щодо ремонту пошкодженого ТЗ, а також платіжне доручення щодо перерахування грошових коштів (суми страхового відшкодування) на рахунок даної СТО, а сума, належна до сплати, визначена згідно Актуалізованого звіту № KRA-0 від 02.10.2013 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та підтверджена Страховим актом № 09/29050/2.1.5.1.

У постановах Верховного Суду України від 12.03.2012 у справі №3-12гс12 та від 07.11.2011 у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 12.11.2013 у справі №905/4194/13, у якій зауважено, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 №3-50гс15 зауважено, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо визначення суми страхового відшкодування на підставі звіту №107778 від 19.11.2013 про оцінку ТЗ марки "Богдан 21104-84", державний номер НОМЕР_1, складеного аварійним комісаром ОСОБА_6 Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що зазначений звіт складено аварійним комісаром без огляду пошкодженого транспортного засобу, за результатами наданих документальних матеріалів.

Щодо доводу апелянта про відсутність підстав для відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 400,00 грн. суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у позові була заявлена вимога саме про стягнення грошових коштів у розмірі 400,00 грн. за послуги евакуатора, відповідно до рахунку-фактури №МЮ-0000024 від 18.07.2013.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вартість послуг евакуатора в сумі 400,00 грн. підлягають відшкодуванню згідно приписів ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані, зокрема, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АЕ/1115897, виданим Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна", передбачено франшизу у розмірі 510,00 грн., відповідно до інформації МТСБУ, яка вирахувана позивачем із заявленої до стягнення у межах позову суми страхового відшкодування, і яка врахована ним при розрахунку страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування фактично понесених ним витрат по виплаті страхового відшкодування, які є документально підтвердженими та обґрунтованими, а тому заявлена до стягнення частина невідшкодованої відповідачем суми страхового відшкодування підлягає стягненню з останнього у повному обсязі, а саме в розмірі 7 132,36 грн. (в т.ч. 400 грн. вартості витрат щодо оплати послуг евакуатора).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі № 910/2838/14 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі № 910/2838/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 по справі № 910/2838/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2838/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

О.О. Хрипун