РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015Справа №910/28062/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: Сперкач І.О. - за довіреністю від 20.10.2015р.;

від відповідача: Куриляк Н.Г. - за довіреністю від 24.07.2015р.

В судовому засіданні 23 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про стягнення 15 993,68 грн. страхового платежу, 244,18 грн. інфляційних втрат, 128,39 грн. 3% річних.

01.12.2015р. через канцелярію до суду від позивача надійшла заява № 14283 від 25.11.2015р., у якій останній просив зменшити розмір позовних вимог, стягнути з відповідача 125,76 грн. 3% річних та 243,64 грн. інфляційних втрат. Відповідна заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/28062/15. Розгляд справи призначено на 07.12.2015р.

В судовому засіданні 07.12.2015р. у справі оголошено перерву до 23.12.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (страхувальник) було укладено Генеральний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 (далі - Договір).

Відповідно до п. 3.1. Договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Забезпеченим транспортним засобом є належним чином зазначений у додатку №1 до договору наземний транспортний засіб, і щодо якого укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс), за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 6.2. Договору страховий платіж становить 21 324,91 грн.

Страховий платіж повинен бути сплачений безготівково шляхом перерахування на рахунок або готівкою в касу страховика частинами: перша частина страхового платежу у розмірі 5 331,23 грн. по (включно) 21.01.2015 року; друга частина страхового платежу у розмірі 5 331,23 грн. по (включно) 21.04.2015 року; третя частина страхового платежу у розмірі 5 331,23 грн. по (включно) 21.07.2015 року; четверта частина страхового платежу у розмірі 5 331,22 грн. по (включно) 21.10.2015 року (п. 6.3. Договору).

Згідно з п. 6.4. Договору чергові частини страхового платежу страхувальник сплачує відповідно до графіку сплати, передбаченому у пункті 6.3. договору, без надання страховиком окремих рахунків.

Договір діє з 00:00 год. 22.01.2015 року по 24:00 год. 21.01.2016 року за умови дотримання вимог п.п. 7.2.-7.3. Договору (п. 7.1. Договору).

Згідно з п. 7.2. Договору поліс щодо кожного окремого забезпеченого транспортного засобу, виданому відповідно до даного договору, набирає чинності з дати, зазначеної у відповідному полісі, але не раніше моменту надходження страхового платежу за договором (його першої частини) у повному обсязі та діє до дати, зазначеної у полісі.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі несплати та (або) сплати не в повному обсязі страхового платежу за договором (його першої частини) у строки, зазначені у п. 6 договору, договір і поліси вважаються такими, що не набрали чинності.

На виконання умов Договору відповідач сплатив позивачу 5 331,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2106 від 20.01.2015 року.

Позивач звернувся до відповідача із претензію №03-08/12755 від 21.10.2015 року з вимогою про сплату страхового платежу, в тому числі, в розмірі 15 993,68 грн. за Генеральним договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 року.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 року щодо сплати страхових платежів, у зв'язку із чим (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просить стягнути з останнього 125,76 грн. 3% річних та 243,64 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві вказав, що 26.10.2015 року ним було сплачено страхові платежі в розмірі 15 993,68 грн., крім того, на думку останнього, позивачем порушено порядок розв'язання спорів між сторонами, що погоджено п. 10.7. Генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 року

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за Генеральним договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 року щодо сплати страхових платежів виконав шляхом сплати 5 331,23 грн. платіжним дорученням № 2106 від 20.01.2015 року (перша частина) та 15 993,68 грн. платіжним дорученням № 7598 від 26.10.2015 року (друга, третя, четверта частини).

Враховуючи викладене, відповідачем допущено порушення умов Генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3921766/1005/15 від 16.01.2015 щодо строків сплати страхових платежів, передбачених п. 6.2. вказаного договору.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо позовних вимог про стягнення 125,76 грн. 3% річних та 243,64 грн. інфляційних втрат, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в розмірі 125,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Правильним розрахунком інфляційних втрат є наступний розрахунок.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
22.04.2015 - 25.10.20155331.231.01793.175424.40

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
22.07.2015 - 25.10.20155331.231.0028.655339.88
Отже, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання фактичних обставин справи, з відповідача підлягає стягненню 101,82 грн. інфляційних втрат.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач звернувся до суду із позовом після виконання зобов'язань страхувальника щодо оплати страхових платежів, суд повідомляє наступне.

Відповідно до відбитку печатки поштового відділення позивач звернувся до суду із позовом 20.10.2015 року, в той час як остаточну оплату страхових платежів в розмірі 15 993,68 грн. відповідач провів 26.10.2015 року.

Крім того, суд відмічає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, звернення позивача до відповідача із претензією не обмежує право останнього на звернення до суду із позовом.

Судовій збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, офіс 301, ідентифікаційний код 37859096) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (01032, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 37/122, ідентифікаційний код 23510137), грошові кошти: 125,76 грн. (сто двадцять п'ять гривень 76 копійок) 3% річних, 101,82 грн. (сто одна гривня 82 копійки) інфляційних втрат та 750,39 грн. (сімсот п'ятдесят гривень 39 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 04.01.2016р.

Суддя Ю.В. Цюкало