ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 922/5986/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма", смт. Чкаловське , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт"
про та за зустрічним позовом до про стягнення коштів в розмірі 957 764,85 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма", смт. Чкаловське Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", м. Харків визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, довіреність б/н від 25.11.2015 р.;

представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.11.2015 р.;

представник третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", звернувся до господарського суду Харківської області з позовної заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт", в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача, який діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Бізнес Ресурс-5", заборгованість зі сплати процентів за Договорами про надання позики: №6П-БР5 від 25.01.2012 р. та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. в сумі 956 930,30 грн. та 3% річних за період з 21.10.2015 року по 09.11.2015 р. в сумі 834,55 грн.

В обґрунтування первісного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" посилається на порушення відповідачем умов договорів про надання позики: №6П-БР5 від 25.01.2012 р. та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. в частині своєчасної сплати процентів.

Ухвалою господарського суду від 12 листопада 2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 01 грудня 2015 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" та відкладено розгляд справи на 08 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду 08 грудня 2015 року прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" посилається на те, що Договори про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 р. та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. були укладені без попередньої згоди Загальних зборів учасників Товариства, що свідчить про перевищення директором ТОВ "Граківські комбікорма" своїх повноважень.

11 грудня 2015 року через відділ документального забезпечення та контролю (канцелярія) позивач за первісним позовом супровідним листом (вх. №49660) на виконання ухвали господарського суду від 08.12.2015. надав додаткові документи. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

14 грудня 2015 року через відділ документального забезпечення та контролю (канцелярія) позивач за первісним позовом надав заяву (вх. №49967), в якій просить суд приєднати до матеріалів справи: копію додаткової угоди №11 від 24.09.2015 р. до Договору про надання позики №6П-БР-5 від 25.01.2012 р., копію додаткової угоди №6 від 24.09.2015 р. до Договору про надання позики №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. Надані документи судом долучені до матеріалів справи.

14 грудня 2015 року через відділ документального забезпечення та контролю (канцелярія) відповідач за зустрічним позовом надав заяву (вх. №49984), в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги у зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" про визнання Договору №6п-БР5 від 25.01.2012 р. недійсним.

Ухвалою господарського суду від 14 грудня 2015 року повернуто без розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в межах зустрічного позову - Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт".

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) первісні позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити первісний позов, з підстав викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, в частині визнання недійсним Договору про надання позики №6п-БР5 від 25.01.2012 р. просив суд застосувати строки позовної давності.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) проти задоволення первісного позову заперечував повністю, просив суд відмовити в його задоволенні, проте письмового відзиву в обґрунтування своєї позиції не надав. Вимоги зустрічного позову підтримав, просив суд задовольнити зустрічний позов. Зазначив, що договори про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 р. та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. були укладені без попередньої згоди Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма".

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 14.12.2015 р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/5986/15 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (Позикодавець), яке здійснює управління активами та діє в інтересах і за рахунок коштів Пайового закритого недивесифікованого венчурного інвестиційного фонду "БІЗНЕС РЕСУРС - 5" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" (Позичальник) були укладені Договори про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року (т.1 а.с.12-15) та №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року (т.1 а.с.26-29) (надалі - Договори про надання позики), відповідно до предмету яких, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю, а також сплатити проценти в розмірі та порядку, встановлених Договором.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.2. Договору про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року - сума позики за Договором становить 10 000 000,00 грн., позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 30% річних від суми позики до дня фактичного повернення позики.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.2. Договору про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року - сума позики за Договором становить 6 000 000,00 грн., позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 18% річних від суми позики до дня фактичного повернення позики.

Згідно п. 2.4. Договорів про надання позики сплата процентів здійснюється не пізніше 20 числа кожного календарного місяця за попередній місяць.

Відповідно до п. 3.2. Договорів про надання позики перерахування суми позики може здійснюватися частками (траншами), але загальна сума позики не повинна перевищувати суму, зазначену у п. 2.1.

Пунктом 4.1. Договору про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року сторони погодили, що строк повернення позики становить 365 календарних днів з моменту надання суми позики.

Пунктом 4.1. Договору про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року передбачено, що позика повинна бути повернута в повному обсязі у строк до 31 грудня 2014 року.

Згідно з п. 6.2.1. Договорів про надання позики позикодавець має право переглядати процентну ставку за користування позикою, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 7.1. Договорів про надання позики у випадку невиконання зобовязань за цими договорами сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

До Договору про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року сторонами неодноразово укладались Додаткові угоди.

Зокрема, Додатковою угодою №9 від 30 січня 2015 року (т.1 а.с.24) до зазначеного Договору сторони виклали пункт 4.1. в наступній редакції: "Позика повинна бути повернути Позичальником у повному обсязі у строк до 31 грудня 2015 року".

Додатковою угодою №11 від 24 вересня 2015 року (т.2 а.с. 140) до вказаного Договору сторони виклали пункт 2.2. в наступній редакції: "За цим Договором Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 36% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5. Договору) до дня фактичного повернення позики".

Також, до Договору про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року сторонами неодноразово укладались Додаткові угоди.

Зокрема, Додатковою угодою №2 від 30 вересня 2014 року (т.1 а.с.31) до Договору про надання позики №6/1П-БР5 сторони виклали пункт п. 2.1. в наступній редакції: "Сума позики за Договором становить 10 000 000,00 грн".

Додатковою угодою №4 від 30 січня 2015 року (т.1 а.с.33) до Договору про надання позики №6/1П-БР5 сторони виклали пункт 4.1. в наступній редакції: "Позика повинна бути повернути Позичальником у повному обсязі у строк до 31 грудня 2015 року".

Додатковою угодою №6 від 24 вересня 2015 року (т.2 а.с.139) до Договору про надання позики №6/1П-БР5 сторони виклали пункт 2.2. в наступній редакції: "За цим Договором Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 36% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5. Договору) до дня фактичного повернення позики".

Позивачем за первісним позовом на виконання умов Договорів про надання позики було перераховано на рахунок відповідача за первісним позовом кошти в загальній сумі 18 811 000,00 грн. (за Договором про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року - 10 000 000,00 грн., за Договором про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року - 8 811 000,00 грн.), що підтверджується виписками з банківського рахунку (т. 1, а. с. 54-64, 72-103).

Відповідачем за первісним позовом здійснено часткове повернення суми позики за Договором про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року в розмірі 4118000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку (т. 1, а.с. 65-71).

Таким чином, станом на момент розгляду справи не повернутою є позика в сумі 14 693 000,00 грн. (за Договором про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року - 5 882 000,00 грн., за Договором про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року - 8 811 000,00 грн.), на яку позивачем за первісним позовом здійснено нарахування процентів за вересень 2015 року та жовтень 2015 року за Договором про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року в розмірі 203 526,25 грн. та 179844,16 грн. відповідно, а також за Договором про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року в сумі 304160,55 грн. та 269 399,34 грн.

Відповідно до п. 2.3.2. Договорів про надання позики позивачем за первісним позовом були направлені листи №107 від 30.09.2015 року та №127 від 30.10.2015 року з розрахунками процентів за Договорами за вересень 2015 року та жовтень 2015 року (т. 1, а. с. 35-36, 48-49).

Нараховані проценти за вересень 2015 року відповідач за первісним позовом повинен був сплатити по 20.10.2015 року, а за жовтень 2015 року - по 20.11.2015 року, відповідно до пункту 2.4. Договорів про надання позики.

Проте, відповідач за первісним позовом всупереч умовам укладених Договорів про надання позики у встановлені строки свої зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів не виконав.

Такі обставини, на думку позивача за первісним позовом, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав первісних позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, який регулюється нормами § 1 глави 71 Цивільного кодексу України

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом, згідно матеріалів справи встановлено, що Позивачем за первісним позовом на виконання умов Договорів про надання позики було перераховано на рахунок відповідача за Договором про надання позики №6П-БР5 від 25 січня 2012 року грошові кошти на загальну суму 10 000 000,00 грн. та за Договором про надання позики №6/1П-БР5 від 27 грудня 2013 року - 8 811 000,00 грн.

Згідно положень ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно п. 2.4. Договорів про надання позики сплата процентів здійснюється не пізніше 20 числа кожного календарного місяця за попередній місяць.

На виконання вимог пункту 2.3.2. Договорів про надання позики позивачем за первісним позовом були направлені листи №107 від 30.09.2015 року та №127 від 30.10.2015 року з розрахунками процентів за Договорами за вересень 2015 року та жовтень 2015 року.

Нараховані проценти за вересень 2015 року відповідач за первісним позовом повинен був сплатити по 20.10.2015 року, а за жовтень 2015 року - по 20.11.2015 року, відповідно до пункту 2.4. Договорів про надання позики.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач за первісним позовом не виконав зобов'язання по сплаті процентів у встановлені Договорами про надання позики строки.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом, в порушення норм чинного цивільного законодавства та умов Договорів про надання позики, не виконав передбачені зобов'язання по сплаті грошових коштів (процентів) у визначений строк.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, не надав суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 956 930,30 грн. суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" в частині стягнення процентів за Договорами про надання позики обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов'язання, позивачем нараховано 834,55 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок нарахування 3% річних у розмірі 834,55 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" підлягають задоволенні в повному обсязі.

Відповідачем за первісним позовом заявлено зустрічний позов про визнання недійсними Договорів про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 року та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 року.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" посилається на те, що Договори про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 року та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 року були укладені без попередньої згоди Загальних зборів учасників Товариства, що свідчить про перевищення директором ТОВ "Граківські комбікорма" своїх повноважень.

У зустрічній позовній заяві зазначено, що відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" (нова редакція від 01.10.2014 року), а саме:

- п. 4.12. - виконавчим органом ТОВ ""Граківські комбікорма" є директор;

- п. 4.3.2. - питання, віднесені до виключної компетенції Загальних зборів Учасників, не можуть бути передані на вирішення виконавчого органу Товариства;

- п.п. 4 п. 4.3. - до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства, належить, зокрема, погодження укладання договорів поруки, застави, позики, отримання кредиту, страхування, купівлі-продажу корпоративних прав, купівлі-продажу нерухомості, купівлі-продажу основних засобів Товариства, цінних паперів.

Проте, як зазначає позивач за зустрічним позовом, загальні збори учасників ТОВ "Граківські комбікорма" не погоджували укладення договорів про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 року та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 року.

У відповідності до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст. 20 Господарського кодексу України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, господарський договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша - це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга - це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Така правова позиція суду відповідає п. 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом в силу викладеного та відповідно ст. 4-3 та ст. ст. 33, 34 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язаний довести за допомогою належних та допустимих доказів факт порушення спірними правочинами його, позивача, прав та/або охоронюваних законом інтересів, а також це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що Договори про надання позики №6П-БР5 від 25.01.2012 року та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 року підписані директорами товариств та скріплені печатками.

Крім того, судом встановлено, що сторони виконували свої зобов'язання за Договорами про надання позики.

Позивач за зустрічним позовом посилається на ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, як на підставу недійсності спірних правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Твердження позивача за зустрічним позовом, що під час укладення спірних договорів позики, директор ТОВ "Граківські комбікорма" перевищив свої повноваження судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

У статті 116 ЦК України наведений перелік основних прав учасників господарського товариства, до яких належить, в першу чергу, право брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі. Проте, учасник товариства з обмеженою відповідальністю може брати участь в управлінні товариством не безпосередньо, а шляхом участі у роботі вищого органу управління та інших органів, до складу яких вони можуть бути обрані.

Згідно статті 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Таким чином, порядок вчинення виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю дій від імені товариства встановлюється безпосередньо в статуті товариства, проте позивачем за зустрічним позовом в порушення приписів ст. 33 ГПК України, документально не доведено перевищення директором ТОВ "Граківські комбікорма" своїх повноважень.

На момент укладення спірних Договорів про надання позики діяла редакція Статуту ТОВ "Граківські комбікорма" від 04.11.2011 року (т.2 а.с.116-128), яка не містила положення про отримання директором погодження Загальних зборів учасників ТОВ "Граківські комбікорма" для укладання будь-яких договорів.

При цьому, судовою палатою у цивільних справах ВСУ у Постанові від 18.07.2012 р. (справа № 6-79цс12) у мотивувальній частині було зазначено, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦКУ не містить жодного винятку як щодо субєктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, у зв'язку з чим позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими.

Стосовно заявленого клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI).

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає загальний строк позовної давності у три роки.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 р. зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже було раніше зазначено, судом відмовлено позивачу в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не довів суду той факт, що його право було порушено при зверненні з позовом до суду.

Враховуючи викладені обставини, враховуючи те, що право позивача не було порушено при зверненні з позовом до суду, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову покладаються на відповідача за первісним позовом. Судові витрати за подання зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 15, 16, 203, 215, 256, 257, 261, 509, 530, 610, 612, 625, 627, 628, 629, 1046, 1048 Цивільного кодексу України, статтями 20, 173, 175, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граківські комбікорма" (63544, Харківська область, Чугуївський район, смт. Чкаловське, вул. Польова, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л" (61072, м. Харків, вул. Шекспіра, буд. 24 літер "А-5", ), яке діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "БІЗНЕС РЕСУРС-5" (реєстраційний код за ЄДРІСІ - 2331629) заборгованість зі сплати процентів за Договорами про надання позики: №6П-БР5 від 25.01.2012 р. та №6/1П-БР5 від 27.12.2013 р. в сумі 956 930 (дев'ятсот п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 30 коп., 3% річних у сумі 834 (вісімсот тридцять чотири) грн. 55 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 14 366 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят шість) грн. 45 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У зустрічному позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа №922/5986/15