ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.12.15р. Справа № 904/9558/15
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АББА БУД СЕРВІС", м.Дніпропетровськ

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 15.10.15р.;

від відповідача: представник ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 11.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Сервіс" м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 130143,77грн. (з яких 71598,94грн. основної заборгованості; 3757,32грн. трьох відсотків річних; 54787,51грн. інфляційних втрат).

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 16.10.2015р. за вих.№б/н ухвалою суду від 02.11.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 10.12.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 10.12.2015р. на 24.12.2015р.;

Суд оголошував перерву з 24.12.2015р. на 29.12.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.12.2015р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.12.2015р.

25.12.2015р. публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" подало заяву, в якій просить суд залучити до участі у справі в якості відповідача правонаступника державного підприємства "Придніпровська залізниця" - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та здійснити відповідну заміну сторони (відповідача) по справі його правонаступником.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до положень статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" усі права та обов'язки державного підприємства "Придніпровська залізниця" переходять до правонаступника публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

29.12.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав додаткові пояснення по справі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, про що подав відзив на позов.

Суд задовольнив заяву структурного підрозділу "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про заміну сторони по справі.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 29.12.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2013 року між державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі по тексту - замовник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Сервіс" (далі по тексту - підрядник, позивач) був укладений договір № ПР/БМЕС-13998/НЮ (далі по тексту - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору підрядник зобов'язується на свій ризик згідно проектно-кошторисній документації виконати роботи з установлення електрокотлів по об'єкту "Будівництво вокзалу по ст.Рокувата", та здати в установлений договором строк закінчені роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Обсяг, характер, вартість робіт та використаних матеріалів, передбачених у пункті 1.1. даного договору, визначається динамічною договірною ціною (додаток № 1) до договору, яка узгоджується сторонами і є невід'ємною частиною даного договору та підставою для взаємних розрахунків згідно з ДБН Д.1.1-1-2000 (пункт 2.1. договору).

Згідно з пунктом 3.1. договору вартість всіх за даним договором робіт, матеріалів, що використовуються підрядником, визначається у сумі 77413,08грн., у тому числі ПДВ 20%. Оплата виконаних робіт проводиться замовником за рахунок власних коштів протягом 45-ти банківських днів з моменту підписання акту про виконані роботи форми КБ-2в за довідкою КБ-3.

За умовами пункту 4.1. договору передача виконаних робіт підрядником і приймання їх замовником проводиться після виконання підрядником всього обсягу робіт, передбаченого пунктом 2.1. даного договору та оформляється актом про виконані роботи форми КБ-2в за довідкою КБ-3, підписаними сторонами.

Договір набуває законної сили з моменту підписання і діє до 31.12.2013 року, в частині розрахунків - до повного виконання (пункт 19.1. договору).

На виконання умов договору позивач виконав підрядні роботи, що підтверджується наступними документами:

- довідкою про вартість виконаних робіт ф.КБ-3 від 31.10.2013р. на суму 71598,94грн.;

- актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року ф.КБ-2в на суму 53763,46грн. (у т.ч. ПДВ);

- актом №1-1 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт на суму 14862,90грн. (без ПДВ).

Всупереч обов'язків відповідача по оплаті виконаних позивачем робіт відповідач з позивачем не розрахувався у повному обсязі.

Отже, станом на 01.11.2013р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 71598,94грн., яку відповідач мав сплатити, з урахуванням положень пункту 3.1 договору, до 13.01.2014р.

Відповідач факт виконання позивачем підрядних робіт та наявність заборгованості не заперечує, але розрахуватися з позивачем відмовляється, у зв'язку з чим останній вимушений звернутися до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист та 25.12.2015р. подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

В слідчому відділі Управління МВС України на Придніпровській залізниці перебувають матеріали об'єднаного кримінального провадження відносно, в тому числі, посадових осіб ТОВ „ОСОБА_3 Сервіс", інформація про яке внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001009, попередня правова кваліфікація ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що у 2013 році посадові особи Товариства при виконанні робіт на об'єкті „Будівництво вокзалу ст. Рокувата" внесли неправдиві відомості в акти виконаних робіт і надали останні в адресу ДП „Придніпровська залізниця".

Починаючи з грудня 2013 року залізниця почала отримувати запити від правоохоронних органів по ТОВ "АББА БУД СЕРВІС" відносно документів складених по об'єкту „Будівництво вокзалу по ст.Рокувата", а починаючи з квітня 2014 року на залізниці неодноразово правоохоронні органи за ухвалами суду про тимчасовий доступ до речей і документів проводили вилучення документів та речей, що стосувалися взаємовідносин між ДП „Придніпровська залізниця" та ТОВ „АББА БУД СЕРВІС", в тому числі, з метою проведення судово-будівельної та економічної експертиз щодо проведених ремонтних та відновлюваних робіт приміщень та будівель на станції Рокувата підрядником ТОВ „ОСОБА_3 Сервіс".

Оскільки, залізницею вже було перераховано ТОВ „АББА БУД СЕРВІС" за різними договорами підряду по об'єкту „Будівництво вокзалу по ст.Рокувата", починаючи з вересня 2013 року, 7570315,83грн., для недопущення необґрунтованого витрачання державних коштів в надскладний для держави час до повного вирішення всіх спірних питань, отримання результатів судово-будівельної та економічної експертиз, враховуючі відкриті кримінальні провадження у відношенні посадових осіб позивача щодо виконання робіт на об'єкті „Будівництво вокзалу ст. Рокувата", відповідач не може задовольнити позовні вимоги позивача.

Крім того, позивачем при виконанні розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 14.01.2014р. по 14.10.2015р. було враховано індекс інфляції за січень 2014р., що суперечить абзацу 3 пункту 3.2 Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 71598,94грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем робіт підтверджується матеріалами справи, а саме:

- довідкою про вартість виконаних робіт ф.КБ-3 від 31.10.2013р. на суму 71598,94грн.;

- актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року ф.КБ-2в на суму 53763,46грн. (у т.ч. ПДВ);

- актом №1-1 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт на суму 14862,90грн. (без ПДВ), що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3.1 договору, строк оплати робіт є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися підписання представниками сторін акту взаємних розрахунків станом на 24.12.2013р. до складу якого входить спірна сума у розмірі 71598,94грн.

Доказів оплати робіт в сумі 71598,94грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1. ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України зазначено про те, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 3757,32грн. за загальний період прострочення з 14.01.2014р. по 14.10.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 54787,51грн., які розраховані за загальний період прострочення з 14.01.2014р. по 14.10.2015р.

Відповідач визнав, що правильним розрахунком інфляційних втрат за період з лютого 2014р. по жовтень 2015р. є сума у розмірі 54547,22грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем, взяв до уваги відзив відповідача та його розрахунок і визнав розрахунок позивача таким, що містить помилки, отже вимога є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 54547,22грн.

Згідно частини першої статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається з доданого структурним підрозділом "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до заяви статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 та виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, утворене публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та його регіональна філія "Придніпровська залізниця" шляхом реорганізації в порядку злиття підприємств та установ залізничного транспорту.

Враховуючи викладене, заява структурного підрозділу "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про заміну сторони по справі в порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача в його відзиві щодо наявності матеріалів кримінальної справи судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Щодо наявності кримінального провадження в слідчих органах необхідно зауважити, що така наявність ніяким чином не може вплинути на результати розгляду судом господарської справи, а отже дані посилання відповідача не можуть бути враховані судом.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1948,64грн., з урахуванням того, що 99,82% позовних вимог позивача судом задоволено.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 625, 629, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 25, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву структурного підрозділу "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про заміну сторони по справі задовольнити.

Здійснити заміну відповідача по справі - державне підприємство "ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" його правонаступником - публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5а; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м.Дніпропетровськ, пр.Карла Маркса, 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АББА БУД СЕРВІС" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Комсомольська, 58, кімн. 435/1; ідентифікаційний код 38676920) 71598,94грн. (сімдесят одна тисяча п'ятсот дев'яносто вісім грн. 94 коп.) основної заборгованості; 3757,32грн. (три тисячі сімсот п'ятдесят сім грн. 32 коп.) трьох відсотків річних; 54547,22грн. (п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот сорок сім грн. 22 коп.) інфляційних втрат; 1948,64грн. (одна тисяча дев'ятсот сорок вісім грн. 64 коп.) судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

04.01.2016 року.

Суддя ОСОБА_4