ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

17.12.2015р. Справа №917/2206/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будвироби, вул. 7-й Хорольськийтупик,1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Приватного підприємства Великбуд, АДРЕСА_1, 39600

про визнання недійсним договору купівлі продажу частини будівель та споруд ( частина адміністративної будівлі літ.А-3 загальною площею 1148,8 кв.м., що знаходяться за адресою: вул.тупик Хорольський, 7, буд.1, м.Кременчук, Полтавська область, 39600

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов.б/н від 09.12.2013 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 16.12.2015 року

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про визнання недійсним договору купівлі продажу частини будівель та споруд ( частина адміністративної будівлі літ.А-3 загальною площею 1148,8 кв. м., що знаходяться за адресою: вул. тупик Хорольський ,7, буд. 1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за номером 3280.

19.11.2015р. представник ТОВ Будвироби ОСОБА_1 за вхід.№ 16816 канцелярії суду подала клопотання про відкладення розгляду справи на інший, більш пізніший час. Суд клопотання прийняв до розгляду, розглянув його по суті та задовольнив його і долучив до матеріалів справи а.с. 37.

19.11.2015р. директор ПП Великбуд ОСОБА_4 за вхід.№ 16832 канцелярії суду подав заяву про відкладення слухання справи на іншу дату. Суд заяву прийняв до розгляду, розглянув її по суті та задовольнив і долучив до матеріалів справи а.с. 40.

19.11.2015р. представник ТОВ Будвироби ОСОБА_1 за вхід. № 16815 канцелярії суду подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19.11.2015р. суд здійснивши оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обгрунтованності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованності інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає. Ухвалив відмовити ТОВ Будви-роби в задоволення заяви ( вхід. № 16815 від 19.11.2015р. канцелярії суду) про забезпечення позову по справі № 917/2206/15 - а.с. 43-46; 52-53.

26.11.2015р. за вхід. № 17265 канцелярії суду директор ТОВ Будвироби .ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву в тексті якого просить суд відмовити повністю в задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Суд відзив з додатками прийняв до розгляду та долучив його до матеріалів справи-а.с. 56-61.

17.12.2015 року представник ТОВ Будвироби ОСОБА_1 за вхід.№ 18279 канцелярії суду подала клопотання про витребування доказів по справі, а саме: витребувати у Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції копії документів виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 17.04.2015р. Суд відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання у звязку з тим, що документи виконавчого проводження відносяться до іншого предмету спору який був вирішений у справі № 917/39/15 і заявник клопотання відповідно до приписів статті 38 ГПК України не надав суду доказів неможливості самостійного отримання та надання суду доказів та не вжив самостійних дій, щодо отримання їх із Державного Реєстру виконавчих проваджень- а.с. 60-65.

17.12.2015 рокупредставник ТОВ Будвироби ОСОБА_1 за вхід.№ 18280 канцелярії суду подала клопотання про долучення до матеріалів справи копій додаткових документів. Суд клопотання з додатками прийняв до розгляду та долучив їх до матеріалів справи а.с. 66-105.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі приписів статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані ними докази, та додаткові матеріали і докази суд встановив наступне:

Господарський спір між сторона в господарському сулі Полтавської області розглядався неодноразово:

Справа № 917/2567/13 за позовом Будвибори до ПП Великбуд про розірвання договору купівлі продажу та визнання права власності на майно. Рішенням від 06.03.2014р. у справі позов задоволено повністю. Розірвано договір купівлі продажу будівель та споруд від 16.10.2012р.. Визнано право власності за ТОВ Будвибори на частину будівель та споруд (з усіма його приналежностями, в т.ч. інженерни мережами і комунікаціями) частини адміністративної будівлі літ. А-3 площею 1148,8 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. тупик Хорольський ,7, буд. 1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600 загальною площею 1148,8 кв. м. - а.с.99- 102.

Справа № 917/39/15 за позовом Державного експортно-імпортного банку в особі філії ПАТ Державний експортно-імпортний банк України у м. Полтава до ПП Великбуд про стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1298755,59 грн. з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог - а.с. 82-91. Рішенням у справі позов задоволено частково. В рахунок заборгованості за генеральною кредитною угодою № 10013/N1/125 від 29.11.2013р. та укладеним в її рамках кредитним договором № 10013К6/126 від 29.11.2013р. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 10013Z5/125 від 29.11.2013р. в рахунок погашення заборгованості по кредиту на загальну суму 1 278555, 59 грн.

18 вересня 2014 року Харківський апеляційний господарський суд залишив судове рішення без змін та виніс окрему ухвалу керівнику приватного підприємства Великбуд для вжиття заходів відповідного реагування - а.с.79 81.

Судом встановлено, що позивач по надуманим підставах намагається ввести суд в оману та ухилитися від виконання заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 298 755, 59 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами статті 36 ГПК України визначено поняття письмових доказів, а саме - письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Зобов'язання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених статтею 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 ГК України та 526 ЦК України, господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства (законів та інших нормативно-правових актів), а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Законодавством передбачено застосування санкцій за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань.

У разі неналежного виконання або невиконання зобов'язання, за загальним правилом, сторона, що порушила його умови, зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані таким неналежним виконанням або невиконанням збитки. У випадках, передбачених законом або договором, такий правопорушник-боржник повинен сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 229 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до статей 509, 526 Цивільного кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом .

Вирішуючи господарський спір суди зобов'язані достеменно встановити сам факт виконання договірних зобов'язань оскільки з'ясування вказаних питань має істотне значення для вирішення спору на впливає на правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 ''Про судове рішення '' рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно до ч.1 статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч.1 статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідже- ними в судовому засіданні.

Згідно до приписів статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

У нарадчій кімнаті суд дійшов висновку, що позивачем у відповідності до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України у встановленому порядку не подано належних та допустимих доказів в обгрунтування доводів обставин на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачу відповідності до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України у встановленому порядку подав належні та допустимі докази якими спростував доводи обставин на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог та заперечень і відповідно до статті 614 ЦК України довів відсутність вини як умови відповідальності.

Відповідно до приписів статей 44, 49 ГПК України при відмові в задоволенні позову витрати по сплаті судових витрат покладаються на позивача.

Після виходу з нарадчої кімнати 17.12.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 4 ,4-3, 4-5, 4-7,21, 22, 28, 32-34, 36, 38, 43, 44, 49, 69,75,77, 81-1, 82, 82-1, 83- 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

Суддя О.Т.Іваницький

Повний тест рішення складено 24.12.2015р.