КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа№ 925/455/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Гончарова С.А.

За участі представників сторін:

Прокурор: Бондарчук І.П.

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Денжанська О.С.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015

у справі № 925/455/15 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Прокурора Чорнобаївського району Черкаської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів

до відповідача-1 Черкаської обласної ради

відповідача-2 Приватного акціонерного товариства «Чорнобай-птиця»

відповідача-3 Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області

про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним договору та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Чорнобаївського району Черкаської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, в інтересах якого діє Черкаське регіональне управління водних ресурсів звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовними вимогами до Черкаської обласної ради, Приватного акціонерного товариства "Чорнобай-птиця та Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним договору та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15 в задоволенні позовних вимог (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15 про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що судом у процесі судового розгляду справи не встановлені обставини, які б давали підстави визнання недійсним рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005 та визнання недійсним спірного договору оренди землі, як не встановлені обставини порушення оскаржуваним рішенням та оспорюваним договором інтересів держави у контексті спірних правовідносин оренди землі. Також, суд першої інстанції виходив з необхідності застосування при вирішенні спору ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, Рішення Європейського суду з права людини від 24.06.2003 №44277/98 „Стретч проти Сполученого Королівства". Також, у рішенні відмовлено у застосуванні за заявою відповідача-2 строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, Заступник прокурора Черкаської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано ту обставину, що не зважаючи на визначеність цільового призначення переданої за оспорюваним договором земельної ділянки, застереження компетентних органів щодо збереження цільового призначення, Черкаською обласною радою прийнято рішення №21-15/ІУ від 13.04.2005, пунктом 1.4 якого погоджено проект відведення земельної ділянки ВАТ «Чорнобай-птиця» під розміщення культурно-оздоровчого центру за рахунок земель державної власності, які є забудованими землями під гідроспорудами. При цьому, судом не враховано, що гідроспоруди будуються виключно на землях водного фонду та призначені для охорони вод, тому не може бути змінено цільове призначення земельної ділянки, на якій розташована така споруда, оскільки відповідно до статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них, а згідно статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Також, прокурор в апеляційній скарзі посилався на те, що судом при винесенні рішення не надано оцінку доводам прокурора про визначений статтею 91 Водного кодексу України особливий порядок експлуатації гідротехнічних захисних споруд (у даному випадку дамби) та користування земельними ділянками, на яких розташовані такі споруди. Золотоніська захисна дамба, як об'єкт нерухомості, знаходиться у державній власності та перебуває на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, яке є її обслуговуючою організацією. Таким чином, прокурор вважає, що земельна ділянка, надана відповідачу-2 в оренду може перебувати у користуванні лише центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та інших організацій для спеціальних потреб.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончарова С.А. (головуючий), Самсіна Р.І., Скрипки І.М.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 у зв'язку з відпусткою суддів Самсіна Р.І., Скрипки І.М., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Куксов В.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 зазначену апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 12.08.2015.

07.08.2015 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15 - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на відповідність оспорюваного рішення нормам матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач-2 вказував на те, що проект відведення земельної ділянки в оренду відповідачу-2 із земель державної власності містить всі необхідні висновки відповідних інстанцій, отриманий позитивний висновок державної землевпорядної експертизи. На орендованій відповідачем-2 земельній ділянці відсутні будь-які капітальні споруди, орендна плата сплачується вчасно. Крім того, пропущено трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з відповідним позовом.

10.08.2015 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника. Також, у вказаній заяві Черкаське регіональне управління водних ресурсів просило задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у зв'язку з відпусткою судді Куксова В.В., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Корсакова Г.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 розгляд справи відкладено на 16.09.2015.

07.09.2015 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника. Також, у вказаній заяві Черкаське регіональне управління водних ресурсів просило задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 у зв'язку з відпусткою судді Пономаренка Є.Ю. та виходом на лікарняний судді Корсакової Г.В., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 розгляд справи відкладено на 22.10.2015, а ухвалою від 22.10.2015 - до 09.11.2015.

09.11.2015 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника. Також, у вказаній заяві Черкаське регіональне управління водних ресурсів просило задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, для розгляду справи № 925/455/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л. та Тищенко А.І.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, розгляд апеляціної скарги у справі № 925/455/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л. та Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 по справі № 925/455/15 прийнято до провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 08.12.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 08.12.2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В. апеляційну скаргу по справі № 925/455/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 апеляційну скаргу по справі № 925/455/15 прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Гончаров С.А. розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 08.12.2015.

Прокурор в судовому засіданні 08.12.2015 підтримував апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення скасувати.

Позивач в судове засідання 08.12.2015 своїх представників не направив, однак до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач -1 в судове засідання 08.12.2015 своїх представників не направив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 08.12.2015 заперечував проти апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідач -3 в судове засідання 08.12.2015 своїх представників не направив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 розгляд справи відкладено до 23.12.2015.

23.12.2015 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Прокуратури Черкаської області надійшли письмові пояснення, в яких прокуратура наголошувала на тому, що оскаржуваним пунктом 1.4 рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005 фактично вилучено земельну ділянку із земель державної власності, що перебувала у постійному користуванні Черкаського регіонального управління водних ресурсів та передано в довгострокову оренду ПАТ «Чорнобай-птиця» на 20 років, разом із частиною дамби, яка є об'єктом нерухомості і перебуває у державній власності. Також, факт того, що земельна ділянка площею 0,1966 га,, яка передана в оренду відповідачу-2, відноситься до забудованих земель під гідротехнічними спорудами, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні 23.12.2015 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позивач в судове засідання 23.12.2015 представників не направив, проте, в матеріалах справи наявні заяви Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів, адресовані суду апеляційної інстанції, про розгляд справи без участі представника та про наявність обумовлених законом підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 23.12.2015 не заперечував проти апеляційної скарги.

Відповідач-2 в судове засідання 23.12.2015 своїх представників не направив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач-3 в судове засідання 23.12.2015 своїх представників не направив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ч. 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об"єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, за винятком комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається та реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АРК, Київської та Севастопольської міської Ради, районних державних адміністрацій у відповідності до закону.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України юридичні громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Також пунктом 12 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України (у відповідній редакції) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. До повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля відносяться, зокрема, розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

За статтею 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, серед іншого, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Відповідно до статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина 1 статті 85 Водного кодексу України).

За частиною 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Поряд з цим, в розділі VIII "Прикінцевих положень" вказаного закону визначено, що частини друга, третя і четверта статті 4 набирають чинності після розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності. До розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України.

В свою чергу, згідно з статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч. 1). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 2). Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу (ч. 3).

Частино. 1 статті 123 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005) визначено, що надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Частиною 7 статті 123 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005) визначено, що при наданні земельної ділянки у користування обласними державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або Кабінетом Міністрів України сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, районні державні адміністрації за місцем розташування земельної ділянки подають свій висновок відповідно обласній державній адміністрації, Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Статтею 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005) визначено, що сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1). Районні, обласні ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб (ч. 2). Районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). (ч. 3). Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті (ч. 4). Київська та Севастопольська міські державні адміністрації надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті (ч. 5). Рада міністрів Автономної Республіки Крим надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті (ч. 6). Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу (ч. 7).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1). Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. (ч. 2). Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005 повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою державної власності не належало до компетенції Черкаської обласної ради, що узгоджується і з відповідним повноваженнями, обумовленими статтею 122 Земельного кодексу України (у відповідній редакції), оскільки розпорядження землями за межами населеного пункту належить до повноважень відповідної державної адміністрації, як органу якому належить розпорядження землями державної власності.

При цьому, як вірно встановлено господарським судом Черкаської області, 13.04.2005 року Черкаська обласна рада прийняла рішення № 21-15/ІУ "Про погодження проектів відведення земельних ділянок" пунктом 1.4. якого передбачено погодити проект відведення земельних ділянок відкритому акціонерному товариству "Чорнобай-птиця" під розміщення культурно-оздоровчого центру за рахунок земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні Черкаського регіонального управління водних ресурсів, в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району (за межами населених пунктів), площею 0,1966 га (забудовані землі під гідроспорудами) у довгострокову оренду на 20 років.

Проект відведення земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого центру ВАТ „Чорнобай-птиця", яка розміщена в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району, Черкаської області, погоджений: Чорнобаївським районним відділом земельних ресурсів, державним інспектором по екологічній і ядерній безпеці району, Чорнобаївською районною санепідемслужбою, археологічною інспекцією, Мельниківською сільською радою, Чорнобаївською районною державною адміністрацією, Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів (2001 р. та 2004 році), відділом в справах містобудування та архітектури, державним інспектором по екологічній безпеці районну.

18.11.2005 р. проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації № 1839-05.

Проект відведення земельної ділянки погоджений при умовах: територію ділянки підтримувати в належному стані, зберігати зелені насадження, використання відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України; заборона капітального будівництва; приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди землі.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.07.2006 між Чорнобаївською райдержадміністрацією в особі заступника голови сушка Ю.Д., який діяв на підставі розпорядження голови облдержадміністрації від 23.03.2006 (орендодавець) та ВАТ „Чорнобай-птиця"(орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір), який 28.07.2006 року зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК за № 70.

За умовами Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення культурно-оздоровчого центру, яка знаходиться в адмінмежах Мельниківської сільської ради, загальною площею 0,1966 га, в тому числі забудовані землі під гідротехнічними спорудами.

Згідно пунктів 15, 16, 17 Договору земельна ділянка передається в оренду під розміщення культурно-оздоровчого з цільовим призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що права та обов'язки орендодавця, тобто особи, яка здійснила розпорядження землями державної власності, зокрема і щодо зміни цільового призначення, здійснено саме Чорнобаївською райдержадміністрацією в особі заступника голови сушка Ю.Д., який діяв на підставі розпорядження голови облдержадміністрації від 23.03.2006. При цьому, вказане розпорядження не є предметом оскарження згідно заявленого прокурором позову.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину), визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вимогами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване прокурором рішення Черкаської обласної ради № 21-15/ІУ "Про погодження проектів відведення земельних ділянок" не містить положення, яким відкритому акціонерному товариству "Чорнобай-птиця" саме передано в оренду земельну ділянку державної власності та/або змінено цільове призначення земельної ділянки, навпаки, наведене рішення містить лише погодження проекту відведення земельних ділянок відкритому акціонерному товариству "Чорнобай-птиця" під розміщення культурно-оздоровчого центру за рахунок земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні Черкаського регіонального управління водних ресурсів, в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району (за межами населених пунктів), площею 0,1966 га (забудовані землі під гідроспорудами) у довгострокову оренду на 20 років.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що погодження проекту відведення здійснено Черкаською обласною радою у відповідності до приписів ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного прокурором рішення, в межах обумовлених законом повноважень і вказаним рішенням жодним чином не здійснено передачу відповідачу-2 в орендне користування земельної ділянки державної власності, як не здійснено і зміну цільового призначення земельної ділянки, а також жодним чином не реалізовано не належні Черкаській обласній раді у контексті спірних правовідносин права та обов'язки орендодавця.

З огляду на викладене, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не надано оцінку доводам прокурора про визначений статтею 91 Водного кодексу України особливий порядок експлуатації гідротехнічних захисних споруд (у даному випадку дамби) та користування земельними ділянками, на яких розташовані такі споруди, оскільки Золотоніська захисна дамба, як об'єкт нерухомості, знаходиться у державній власності та перебуває на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, яке є її обслуговуючою організацією, і знаходиться на орендованій відповідачем-2 земельній ділянці - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі що не можуть бути підставою для задоволення позову в контексті заявлених позовних вимог щодо визнання частково недійсним рішення Черкаської обласної ради № 21-15/ІУ "Про погодження проектів відведення земельних ділянок" (п. 1.4) з підстав розпорядження земельною ділянкою державної власності без належних на те повноважень і необхідності захисту інтересів держави у контексті спірних правовідносин, які виникли на підставі оспорюваного розпорядження і є предметом розгляду у справі № 925/455/15.

При цьому, дійсно, матеріалами справи підтверджується, що Золотоніська захисна дамба, як об'єкт нерухомості, належить до державної власності, і земельна ділянка, надана відповідачу-2 в оренду знаходиться на верхньому укосі вказаної дамби, в прибережній захисній смузі Кременчуцького водосховища (прибережна захисна смуга якого встановлена відповідним проектом, затвердженим рішенням Чорнобаївської районної ради народних депутатів від 10.10.1994), на землях водного фонду Черкаського РУВР, що підтверджується висновком Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 655, обгрнтуванням головного архітектору району № 233 від 15.12.2004, актом вибору земельної ділянки комісії Чорнобаївської районної державної адміністрації від 18.09.2001, висновокм державної землевпорядної експертизи № 1839-05 від 18.11.2005 Державного комітету України по земельних ресурсах, довідкою Чорнобаївського районного відділу земельних ресурсів № 2111 від 10.10.2005, проте, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені докази не є належними та допустимими доказами в обгрунтування саме недійсності рішення Черкаської обласної ради № 21-15/ІУ "Про погодження проектів відведення земельних ділянок" (в частині п. 1.4), яке не є рішенням про надання (передачу) земельної ділянки відповідачу-2, адже, як встановлено вище, вказане рішення не містить жодного розпорядчого рішення про передачу відповідачу-2 в оренду спірну земельну ділянку із зміною її цільового призначення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Черкаської обласної ради № 21-15/ІУ "Про погодження проектів відведення земельних ділянок" жодним чином не встановлює та не змінює цільове призначення спірної земельної ділянки, як не порушує і порядок зміни цільового призначення землі, обумовлений ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Черкаської обласної ради №21-15/ІУ від 13.04.2005), а тому обумовлені статтею 21 Земельного кодексу України підстави для визнання частково недійсним оскаржуваного прокурором рішення (в частині пункту 1.4) - відсутні, оскільки таке рішення не є рішенням про надання (передачу) земельної ділянки відповідачу-2 із зміною її цільового призначення. Отже, з наведених прокурором обґрунтувань, відсутні підстави і для визнання недійсним договору оренди землі від 28.07.2007, укладеного між Чорнобаївською райдержадміністрацією в особі заступника голови Сушка Ю.Д., який діяв на підставі розпорядження голови облдержадміністрації від 23.03.2006 (орендодавець) та ВАТ „Чорнобай-птиця"(орендар), а також відсутні обумовлені законом підстави для зобов'язання відповідача-2 повернути спірну земельну ділянку.

З огляду на викладені вище обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ні прокурором, ні позивачем не було доведено належними та допустимими доказами порушення інтересів держави прийняттям оспорюваного рішення та укладенням спірного договору оренди землі, в сукупності вчинення вказаних дій, у зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову прокурора.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.06.2015 у справі № 925/455/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/455/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

С.А. Гончаров