РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/25018/15
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Орлан" м. Харків
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Димлер", м. Київ
простягнення заборгованості 22 703,25 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Орлан" (надалі - ТОВ "Золотий Орлан"), звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димлер" (надалі - ТОВ "Димлер"), про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 20 252,31 грн., пені у розмірі 1 658,39 грн. та 28% річних у розмірі 792,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. порушено провадження у справі №910/25018/15 та розгляд справи призначено на 07.10.2015р.

Представники сторін у судове засідання призначене на 07.10.2015р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. За наслідками судового засідання судом оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 28.10.2015р.

09.10.2015р. через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду надійшла заява представника ТОВ "Золотий Орлан" про відкладення розгляду справи призначеної на 07.10.2015р.

Представник позивача 27.10.2015р. подав через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "Золотий Орлан".

Уповноважений представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог відповідачем не надано.

При цьому, необхідно зазначити, що ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.09.2015р та про відкладення розгляду справи від 07.10.2015р., відправлені на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03142, м. Київ, вулиця Доброхотова, будинок 15, квартира 267., та повернуті 20.10.2015р. підприємством державного зв'язку з зазначенням причини повернення «не зареєстровано», про що свідчать довідки на конвертах з рекомендованим повідомленням, які долучено до матеріалів справи.

В пункті 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11р. зазначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідною інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до Господарського суду міста Києва не надходило.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо належного повідомлення відповідача та враховуючи те, що неявка представника ТОВ "Димлер" не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/25018/15.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

20.10.2015р. між ТОВ "Золотий Орлан" (надалі - постачальник) та ТОВ "Димлер" (надалі - покупець) було укладено Договір поставки № 7976 (надалі - договір), згідно із п. 1.1. якого постачальник передає, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного договору товар (партію товару) у кількості, асортименті та за цінами, що визначені у накладних на товар (надалі - товарна накладна).

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що товарна накладна, яка підписана сторонами цього договору, є узгодженням адреси поставки, асортименту товару, його кількості, ціни та прирівнюється до специфікації. Товарні накладні є невід'ємними додатками до даного договору.

Відповідно до п. 1.3. договору право власності і ризик випадкової загибелі переходить від постачальника до покупця з моменту передання товару (партії товару), що підтверджується підписом покупця у товарній накладній

Ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюються при постачанні кожної партії товару та зазначаються у товарній накладній, яка підписується представниками обох сторін (п. 4.1. договору).

Згідно п.п. 6.1. та 6.2. договору сторони встановили умови оплати товару (продуктів харчування) шляхом відтермінування платежу до поставки наступної партії товару, але не більше 21 календарних днів з моменту отримання товару. Дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника є датою оплати.

У випадку невиконання та/або неналежного виконання покупцем зобов'язань по оплаті товару (партії товару), покупець оплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, починаючи з дня, наступного за днем закінчення періоду платежу, по день фактичного виконання зобов'язань по оплаті, включаючи цей день (п. 8.3. договору). У випадку прострочення оплати товару більш, ніж на 20 календарних днів, покупець зобов'язаний оплатити постачальнику 28 відсотків річних від вартості неоплаченого в строк товару з дня настання строку оплати товару до дня його фактичної оплати (п. 8.4. договору).

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 20.05.2015р., позивачем за період з 30.05.2015р. по 18.07.2015р. було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 20 252,31 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 123130 від 30.05.2015р. на суму 816,82 грн. (без врахування часткової сплати за товар відповідачем у розмірі 643,36 грн.), № 135827, № 135828 та № 135829 від 12.06.2015р. на суму 2 476,39 грн., № 139657 та № 139663 від 17.06.2015р. на суму 2 889,53 грн., № 143362, № 143364 та № 143366 від 20.06.2015р. на суму 2 849,13 грн., № 146942 від 24.06.2015р. на суму 498,98 грн., № 150313, №150304 та № 150294 від 27.06.2015р. на суму 1 747,58 грн., № 152754 та № 152762 від 01.07.2015р. на суму 1 620,96 грн., № 155959, № 155967 та № 156034 від 04.07.2015р. на суму 2 123,19 грн., № 162614 та № 162615 від 11.07.2015р. на суму 4 626,13 грн. та № 168923, № 169010 від 18.07.2015р. на суму 1 246,96 грн., які підписано представниками позивача та відповідача та скріплено печатками.

Пунктом 6.1. договору поставки № 7976 від 20.05.2015р. сторони погодили, що оплата за отриманий товар виконується на умовах відтермінування платежу до поставки наступної партії товару, але не більше 21 календарних днів з моменту отримання товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч умовам укладеного договору, положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором № 7976 від 20.05.2015р. зобов'язання виконав не в повному обсязі, товар у визначений договором строк оплатив лише на суму 643,36 грн.

Відповідно до умов п. 6.1 договору та вимог ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був оплатити вказані накладні в строк до 20.06.2015р. на суму 173,46 грн., в строк до 03.07.2015р. на суму 2 476,39 грн., в строк до 08.07.2015р. на суму 2 889,53 грн., в строк до 11.07.2015р. на суму 2849,13 грн., в строк до 15.07.2015р. на суму 498,98 грн., в строк до 18.07.2015р. на суму 1 747,58 грн., в строк до 22.07.2015р. на суму 1 620,96 грн., в строк до 25.07.2015р. на суму 2 123,19 грн., в строк до 01.08.2015р. на суму 4 626,13 грн. та в строк до 08.08.2015р. на суму 1 246,96 грн.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із бухгалтерської довідки про стан заборгованості за договірними відносинами (договір № 7976 від 20.05.2015р.) складеної ТОВ "Золотий Орлан", відповідач - ТОВ "Димлер" має заборгованість зі сплати вартості отриманого товару у розмірі 20 252,31 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в розмірі 20 252,31 грн. та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ "Золотий Орлан" про стягнення з ТОВ "Димлер" заборгованості є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Одночасно, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 658,39 грн. за період з 21.06.2015р. по 08.09.2015р., а саме:

- на суму 173,46 грн. (частково оплачено та вирахувано позивачем) - позивач нараховує пеню з 21.06.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 2 476,39 грн. - період нарахування пені 04 07.11.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 2 889,53 грн. - період нарахування пені з 09.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 2 849,13 грн. - період нарахування пені з 12.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 498,98 грн. - період нарахування пені з 16.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 1 747,58 грн. - період нарахування пені з 19.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 1 620,96 грн. - період нарахування пені з 23.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 2 123,19 грн. - період нарахування пені з 26.07.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 4 626,13 грн. - період нарахування пені з 02.08.2015р. по 08.09.2015р.;

- на суму 1 246,96 грн. - період нарахування пені з 09.08.2015р. по 08.09.2015р.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, в п. 8.3. договору сторони передбачили відповідальність, у випадку невиконання та/або неналежного виконання покупцем зобов'язань по оплаті товару (партії товару), у вигляді нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, починаючи з дня, наступного за днем закінчення періоду платежу, по день фактичного виконання зобов'язань по оплаті, включаючи цей день.

Факт наявності прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань судом встановлено та по суті не оспорено відповідачем.

Частиною 6 ст. 231 ГК передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, суд погоджується зі зробленим позивачем розрахунком пені на суму 1 658,39 грн., який, за висновками суду, є арифметично вірним та узгоджується з ч. 6 ст. 231 ГК України, внаслідок чого позов в цій частині також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 28% річних у розмірі 792,55 грн., як це передбачено сторонами у п. 8.4. договору та ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.4. договору встановлено,що у випадку прострочення оплати товару більш, ніж на 20 календарних днів, покупець зобов'язаний оплатити постачальнику 28 відсотків річних від вартості неоплаченого в строк товару з дня настання строку оплати товару до дня його фактичної оплати

Відповідно доданого до матеріалів справи розрахунку 28% річних, позивачем здійснено нарахування за період з 21.06.2015р. по 08.09.2015р.,а саме:

- на суму 173,46 грн. (частково оплачено та вирахувано позивачем) - з 21.06.2015р. по 08.09.2015р. (80 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 2 476,39 грн. - період нарахування пені 04 07.11.2015р. по 08.09.2015р. (67 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 2 889,53 грн. - період нарахування пені з 09.07.2015р. по 08.09.2015р. (62 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 2 849,13 грн. - період нарахування пені з 12.07.2015р. по 08.09.2015р (59 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання).;

- на суму 498,98 грн. - період нарахування пені з 16.07.2015р. по 08.09.2015р. (55 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 1 747,58 грн. - період нарахування пені з 19.07.2015р. по 08.09.2015р. (52 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 1 620,96 грн. - період нарахування пені з 23.07.2015р. по 08.09.2015р. (48 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 2 123,19 грн. - період нарахування пені з 26.07.2015р. по 08.09.2015р. (45 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 4 626,13 грн. - період нарахування пені з 02.08.2015р. по 08.09.2015р. (48 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання);

- на суму 1 246,96 грн. - період нарахування пені з 09.08.2015р. по 08.09.2015р. (31 календарних днів прострочення виконання основного зобов'язання)

З вищезазначеного періоду нарахування 28% річних слідує, що кількість днів прострочення виконання основного зобов'язання перевищує 20 календарних днів по кожній окремій видатковій накладній.

Суд погоджується зі зробленим позивачем розрахунком 28% річних на суму 792,55 грн., який, за висновками суду, є арифметично вірним, внаслідок чого позов в цій частині також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню, а саме: 20 252,31 грн. - основний борг, 1 658,39 грн. - пені та 792,55 грн. - 28% річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Орлан" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Димлер" (03142, м. Київ, вулиця Доброхотова, б. 15, кв. 267, ідентифікаційний код 31401787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Орлан" (61072, м. Харків, вулиця Двадцять Третього Серпня, буд. 31Б, ідентифікаційний код 24996889) основний борг у розмірі 20 252 (двадцять тисяч двісті п'ятдесят дві) грн. 31 коп., пеню у розмірі 1 658 (одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) грн. 39 коп., 28% річних у розмірі 792 (сімсот дев'яносто дві) грн. 55 коп., судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 02.11.2015р.

Суддя В.В. Князьков