КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа№ 910/17788/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

представники сторін:

Від позивача: Хитрова Л.В.;

Від відповідача (апелянта): Чала І.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі №910/17788/15 (суддя Смирнова Ю.М..)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про стягнення 38 520, 23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі №910/17788/15, повний текст якого складено 21.08.2015, позов ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про стягнення 38 520, 23 грн - задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі № 910/17788/15 відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення суду частково,а саме в частині присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 4 709,38 грн. ПДВ в складі страхового платежу.

Доводи апеляційної скарги в частині скасування рішення місцевого господарського суду щодо стягнення 4 709,38 грн. зводяться до того, що наведена сума не підлягає стягненню з відповідача, оскільки у Звіті №200/14, складеного 12.08.2014 суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, при визначенні суми завданого збитку не враховано те, що при визначенні вказаної суми необхідно вирахувати 4 709,38 грн. ПДВ, оскільки така сума підлягає відшкодуванню у разі отримання документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.15 (головуючий суддя Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.) вказану вище апеляційну скаргу було повернуто без розгляду.

15.10.2015 апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р. передано апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/17788/15 для розгляду головуючому судді Станіку С.Р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р., розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/17788/15 доручено здійснити колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2015 поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/17788/15, апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 18.11.2015.

В судовому засіданні 18.11.2015 представник відповідача (апелянта) підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині присудження до стягнення 4 709,38 грн. ПДВ в складі страхового платежу та прийняти нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача судовому засіданні 18.11.2015 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що його прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Третя особа в судове засідання 18.11.2015 представників не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду заяв та клопотань не подавала.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників третьої особи не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними матеріалами справи, 23.11.2011 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик) та ПАТ КБ "Приватбанк" (страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту №KGNUA+209603903 (надалі - "Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем марки Renault, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

07.08.2014 близько 10 год. 00 хв. на а/д Новоукраїнка - с. Воронівка сталася ДТП, а саме: ОСОБА_4, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, на перехресті не надав переваги в русі автомобілю Renault, державний номер НОМЕР_1, що наближався справа від нього по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення наведених транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.09.2014 у справі №396/2113/14-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №И-2081 від 02.09.2014 та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 39030,23 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №3975 від 03.09.2014.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" перейшло в межах суми 39030,23 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.09.2014 у справі №396/2113/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Renault, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_4

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Відкритим акціонерним товариством Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта") на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5869563.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних, наданою Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду та підтвердженою відповідачем у відзиві на позовну заяву, договором (полісом) №АС/5869563 передбачено, що франшиза становить 510,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно Звіту №200/14, складеного 12.08.2014 суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМУ МФ № 5280 від 08.09.2007), що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень відповідного транспортного засобу в результаті ДТП становить 39485,73 грн.

Так, у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 №3-50гс15 зауважено, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Також, у постановах Верховного Суду України від 12.03.2012 у справі №3-12гс12 та від 07.11.2011 у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 12.11.2013 у справі №905/4194/13, у якій зауважено, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

На підставі страхового акта №И-2081 від 02.09.2014 та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 39030,23 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №3975 від 03.09.2014, в якому в призначенні платежу зазначено «страховий платіж без ПДВ».

Таким чином, враховуючи визначені полісом №АС/5869563 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимоги якої перейшло до позивача, а також розмір завданого матеріального збитку, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 38520,23 грн (39030,23 грн - 510,00 грн. франшизи за полісом).

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що безпосередньо в платіжному дорученні №3975 від 03.09.2014 вказано, що суму страхового відшкодування перераховано на рахунок страхувальника без урахування ПДВ, а Звітом №200/14, складений 12.08.2014 суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМУ МФ № 5280 від 08.09.2007), який визначає можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, також визначено загальну суму без ПДВ.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 38520,23 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни зазначеного рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі №910/17788/15 в оскаржуваній апелянтом частині - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі №910/17788/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 по справі №910/17788/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи 910/17788/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала