ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.12.2015р. Справа № 917/2300/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ,01033

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи", вул. Котовського, 1-А, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область,39500

про стягнення 32935567,00 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 427 від 02.06.2015 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 32935567,00 грн., за договором складського зберігання зерна № 15 від 18.07.2014 року.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, ухвала суду від 06.11.2015 року про порушення провадження у справі яка була направлена на адресу відповідача вказану в позовній заяві (вул.Котовського, 1-А, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область,39500) 12.11.2015 року за вхідним № 20433(канцелярії суду) повернулося на адресу суду з відміткою пошти " товариство за даною адресою не існує".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

18 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо - зернова корпорація України (далі - ПАТ ДПЗКУ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи (далі - ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи) укладено Договір складського зберігання сільськогосподарської продукції № 15 (далі - Договір).

За умовами Договору, Поклажодавець (ПАТ ДПЗКУ) зобов'язаний передати Зерновому складу (ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи) сільськогосподарську продукцію, а Зерновий склад зобов'язаний прийняти її на І зберігання на умовах, визначених цим договором. Передана на зберігання продукція І залишається власністю Поклажодавця протягом усього часу знаходження її на І зберіганні у Зерновому складі.

Відповідно до наданих позивачем складських квитанцій серії АУ №126646 за номером 365 від І 31.10.2014р., серії АУ №126655 за номером 374 від 03.11.2014р., АУ №126656 за І номером 375 від 03.11.2014р., АУ №126665 за номером 386 від 19.11.2014р., АУ І №126681 за номером 402 від 01.12.2014р., АУ №126682 за номером 403 від І 01.12.2014р., АУ №126689 за номером 410 від 05.12.2014р. ПАТ ДПЗКУ на зберігання було передано ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи 9 411,000 тон. зерна кукурудзи 3 класу.

Відповідно до розділу 3 Обіг складських квитанцій Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 27.06.2003 р. №198, складська квитанція є документом, який видається зерновим складом при прийнятті кожної партії зерна на зберігання. Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом і поклажодавцем, та факт прийняття зерна на зберігання.

При цьому, пунктом 24 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження і прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна cторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 35 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні зерновий В склад зобов'язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути Щ зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.

На виконання умов Договору №15 та ст. 35 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні ПАТ ДПЗКУ звернулося до ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи з вимогою провести відвантаження зерна кукурудзи 3 класу загальною вагою 9 411, 000 тон., яке належить ПАТ ДПЗКУ .

Згідно ч.1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст.32 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Листом №130-2-12/2408 від 15.05.2015р. Позивач повторно звернувся до Відповідача з вимогою негайно повернути зерно кукурудзи 3 класу загальною вагою 9 411, 000 тон, яке належить ПАТ ДПЗКУ та врегулювати господарські відносини, що склалися між ПАТ ДПЗКУ та ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи.

ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи не вчинило жодних дій щодо відвантаження зерна кукурудзи 3 класу загальною вагою 9 411, 000 тонн ПАТ ДПЗКУ.

14 квітня 2015р. ПАТ ДПЗКУ звернулося з заявою №ПОЛ 46 в до УБОЗ УМВС України в Полтавській області. 22.04.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №000238 по факту привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовими особами ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи своїм службовим становищем.

Згідно оборотно-сальдовіої відомості по рахунку 281 за 01.01.2014-14.08.2015р. залишок зерна кукурудзи 3 класу, яке належить ПАТ ДПЗКУ та перебуває на зберіганні ТОВ Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи складає 9 410, 162 тон.

На виконання доручення Прем'єр-Міністра України ОСОБА_2 від 23.04.2015 № 17507/0/1-15 та на підставі наказу Держфінінспекції в Полтавській області від 22.05.2015 року № 77 робочою групою 15.07.2015 року здійснено повторний виїзд до елеватора АПК ТОВ Докучаєвські чорноземи за адресою: вул.Котовського, буд. 1г, м. Карлівка, Полтавської області для підтвердження фактичної наявності зерна кукурудзи 3 класу, власником якого є ПАТ ДПЗКУ.

За результатами перевірки робочою групою 16.07.2015 року складено ОСОБА_2 про відсутність зерна кукурудзи 3 класу в кількості 9410Д62 тон, власником якого є ПАТ ДПЗКУ .

Частиною 4 статті 24 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні визначено, що зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Відповідно до частини другої статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вжити усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідач, у порушення умов Договору № 15 та вимог чинного законодавства 1 України допустив втрату зерна кукурудзи 3 класу в кількості 9410,162 тон, яке належить на праві власності ПАТ ДПЗКУ.

Стаття 950 Цивільного кодексу України передбачає, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно з ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

Відповідно до ч, 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України визначає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Вказівками про порядок оцінки шкоди від розкрадання, недостачі, знищення та зіпсування матеріальних цінностей, затверджених постановою Головного управління цінової політики Мінекономіки України від 30.04.1992 № 16 передбачено, що у випадках розкрадання недостачі, знищення чи зіпсування майна, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів і продукції оцінка заподіяної шкоди здійснюється в наступному порядку. Вартість нових матеріальних цінностей, як вітчизняних так і імпортних, визначається виходячи з роздрібних цін на нову продукцію, діючих в торгівлі на момент розглядую питання про матеріальну відповідальність, а при їх відсутності виходячи з діючих оптово-відпускних цін виробників з коефіцієнтом 1,5.

Згідно довідки Дніпропетровської торгово-промислової палати від 21.08.2015р. №1356/07-08 максимальний рівень цін в Полтавській області на зерно кукурудзи З класу станом на 18.08.2015р.-20.08.2015р. складає 3500,00 грн/т (з урахуванням ПДВ).

Відповідач допустивши нестачу зерна кукурудзи 3 класу в кількості 9410,162 тон завдав Позивачу збитків на загальну суму 32 935 567 грн.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Терміном "збитки" позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв'язок - це відповідний об'єктивно існуючий зв'язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище - наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи встановлення судом наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, як необхідної підстави для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, що є необхідним для застосування ст. 224 ГК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юстас-Концесія" збитків в сумі 32 935 567,00 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" (вул. Котовського, 1-А, м.Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, ) збитки в розмірі 32 935 567,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 182 700,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 29.12.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.