ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 911/4959/14

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Рябцевої О.О. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши справу

за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Союз-Енерго, Київська обл., м. Біла Церква

про стягнення 54524584,21 грн.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_3 директор; ОСОБА_4 (дов. від 01.12.2014 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна адміністрація залізничного транспорту України (далі позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Союз-Енерго (далі відповідач) про стягнення 54524584,21 грн., з яких 53854041,87 грн. заборгованості за договором про організацію перевезень вантажів залізницями України на 2009 фрахтовий рік № 413-0634/08-ЦЮ від 06.11.2008 р. та 670542,34 грн. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про організацію перевезень вантажів залізницями України на 2009 фрахтовий рік № 413-0634/08-ЦЮ від 06.11.2008 р. в частині забезпечення гарантованого обсягу перевезень, в звязку з чим Тарифною комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України було прийнято рішення про перерахунок сум провізної плати за збільшеним коефіцієнтом до базових ставок, на підставі якого відповідачу було виставлено відповідні рахунки на оплату. Проте, оскільки відповідач вказані рахунки не оплатив, за ним утворилась заборгованість у сумі 53854041,87 грн. В звязку з наявністю вказаної заборгованості позивачем на підставі п. 3.16. додаткової угоди № 4 до договору нараховано відповідачу 670542,34 грн. пені.

11.12.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив № 11-12/14 від 11.12.2014 р. на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.02.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи № 911/4959/14 та передано справу до відділу інформаційно-технічного забезпечення судового процесу для визначення складу колегії суддів.

Розпорядженням виконуючого обовязки голови господарського суду Київської області № 25-АР від 03.02.2015 р. Про призначення складу колегії суддів з розгляду справи № 911/4959/14 призначено колегію з розгляду справи № 911/4959/14 у складі: ОСОБА_5 головуючий суддя, судді: Антонова В.М., Ярема В.А.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.02.2015 р. справу № 911/4959/14 прийнято до провадження колегією у складі: ОСОБА_5 головуючий суддя, судді: Антонова В.М., Ярема В.А. та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Розпорядженням голови господарського суду Київської області № 45-АР від 25.02.2015 р. Про проведення заміни у складі колегії суддів з розгляду справи № 911/4959/14 здійснено заміну у складі колегії суддів, яка розглядає справу № 911/4959/14, замінивши суддю Антонову В.М. на суддю Бабкіну В.М.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.02.2015 р. справу № 911/4959/14 прийнято до провадження колегією у складі: ОСОБА_5 головуючий суддя, судді: Бабкіна В.М., Ярема В.А.

25.02.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Київської області № 92-АР від 05.05.2015 р. Про проведення заміни у складі колегії суддів з розгляду справи № 911/4959/14 у звязку з перебуванням судді Бабкіної В.М. у відпустці здійснено заміну судді Бабкіної В.М. у складі колегії суддів шляхом проведення повторно автоматизованого розподілу для заміни судді, що вибув, в результаті чого замінено суддю Бабкіну В.М. на суддю Конюх О.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.05.2015 р. справу № 911/4959/14 прийнято до провадження колегією у складі: ОСОБА_5 головуючий суддя, судді: Конюх О.В., Ярема В.А.

Ухвалами господарського суду Київської області від 28.05.2015 р. призначено судову економічну експертизу у справі № 911/4959/14; зупинено провадження у справі № 911/4959/14 до одержання висновків судової економічної експертизи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.11.2015 р. поновлено провадження у справі № 911/4959/14 у звязку з поверненням до господарського суду Київської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріалів справи разом з висновком експерта №10730/15-45 за результатами проведення судової економічної експертизи; розгляд справи призначено на 17.12.2015р.

Представники позивача під час розгляду справи підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача в судове засідання 17.12.2015 р. не з'явився, позивач про причини неявки представника суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №439 та відміткою представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи на клопотанні позивача про ознайомлення з матеріалами справи від 01.12.2015 р.

Представники відповідача в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

Встановив:

06.11.2008 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та товариством з обмеженою відповідальністю Союз-Енерго (Замовник) було укладено договір № 413-0634/08-ЦЮ про організацію перевезень вантажів залізницями України на 2009 фрахтовий рік (далі - договір).

У подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду № 10 від 25.12.2012 р. до договору щодо продовження його дії на 2013 рік.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що договір регулює відносини сторін, пов'язані з організацією перевезень вантажів залізничним транспортом України у міжнародному залізничному вантажному сполученні (транзитні та експортно-імпортні перевезення), наданням додаткових послуг, пов'язаних із цими перевезеннями, і оплатою їх замовником за встановленими тарифами.

Відповідно до п. 1.3. договору діяльність сторін регулюється договором, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Конвенцією про міжнародні залізничні вантажні перевезення (КОТІФ), Тарифною політикою залізниць держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на 2009 фрахтовий рік, Тарифною політикою залізниць України на 2009 фрахтовий рік, міжнародними договорами та чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2. договору замовник зобов'язується вчасно перераховувати за вантажні перевезення належні Укрзалізниці суми провізної плати та додаткових зборів за встановленими тарифами (пп. 2.2.2.); забезпечувати постійну наявність передоплати у розмірі 35% середньомісячної суми платежів за рахунками, предявленими ДП Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень Укрзалізниці до сплати за попередні три місяці (пп. 2.2.3.).

Розрахунки за договором здійснюються через Розрахунковий центр за тарифами, встановленими Укрзалізницею (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що нарахування провізної плати та додаткових послуг за експортно-імпортні вантажі перевезення здійснюється згідно з внутрішніми правилами і тарифами.

Тарифи на перевезення транзитних вантажів встановлюються Тарифною політикою залізниць держав-учасників СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні (Тарифна політика).

Тарифна політика на відповідний фрахтовий рік затверджується протокольним рішенням на щорічних Тарифних конференціях залізничних адміністрацій - учасниць Тарифної угоди залізничних адміністрацій (Залізниць) держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (Тарифна конференція), та протягом року оголошуються зміни та доповнення до неї відповідно до положень пунктів шостого та сьомого статті 3 Тарифної угоди залізничних адміністрацій (Залізниць) держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Підпунктом 6 пункту 12.1 розділу 2 Тарифної політики на 2013 рік встановлено, що при перевезенні транзитом по Укрзалізниці нафти сирої зі станції Республіки Казахстан застосовується коефіцієнт до базових ставок у розмірі 0,62.

При цьому, підпунктом 6.1. пункту 12.1 розділу 2 Тарифної політики на 2013 рік встановлено застосування коефіцієнта 0,40 до базових ставок Тарифної політики при перевезенні нафти сирої зі станції Республіки Казахстан за напрямком Квашине/ОСОБА_6/Тополі - припортові станції за умови виконання гарантованого консолідованого річного обсягу перевезення нафти сирої по вказаному напрямку не менше 2,5 млн. тонн.

Відповідно до п. 3.9. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.11.2009 р.) при встановленні тарифних ставок і коефіцієнтів до базових ставок Тарифної політики залізниць України за умови залучення гарантованих обсягів перевезення, підведення підсумків виконання обсягів перевезень вантажів Укрзалізницею може здійснюватись: щомісячно, щоквартально, за півріччя, за дев'ять місяців або за рік. Підсумки підводяться з урахуванням сумарного обсягу вантажів, перевезених по території України з обумовлених станцій або за обумовленими маршрутами. У разі невиконання гарантованих обсягів перевезень провізна плата перераховується за загальними базовими тарифними ставками.

Як зазначає позивач, впродовж 2013 року відповідачем за напрямком Квашине/ОСОБА_6/Тополі - припортові станції здійснено перевезення нафти сирої загальною кількістю 588420,308 тонн, що підтверджується довідкою № РЦП-7/6925-Ю від 15.10.2014 р. ДП Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень.

Проте, з мотивувальної частини висновку експерта №10730/15-45 по другому питанню вбачається, що за даними звітів форми А-4, які наявні в матеріалах справи, загальний обсяг перевезень з січня по грудень 2013 року склав 711953,96 т.

В звязку з невиконанням відповідачем гарантованого обсягу перевезень, Тарифною комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України 20.03.2014 р. було прийнято рішення про перерахунок сум провізної плати за загальним (збільшеним) коефіцієнтом до базових ставок 0,62.

На підставі вказаного рішення, було здійснено перерахунок провізної плати за 2013 рік та виставлено відповідачу відповідні рахунки № 495 від 08.04.2014р., № 500 від 14.04.2014р., № 502 від 15.04.2014 р., № 504 від 16.04.2014 р., № 506 від 17.04.2014 р., № 507 від 22.04.2014 р., № 508 від 23.04.2014 р., № 509 від 24.04.2014 р., № 510 від 25.04.2014 р., № 512 від 19.05.2014 р., № 513 від 20.05.2014 р., № 514 від 21.05.2014 р., № 515 від 26.05.2014 р., № 516 від 27.05.2014 р., № 517 від 28.05.2014 р., № 518 від 29.05.2014 р. на оплату.

Проте, за твердженням позивача, в порушення умов договору № 413-0634/08-ЦЮ від 06.11.2008 р. відповідач вказані рахунки не оплатив, в звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 53854041,87 грн., що є різницею між нарахованою сумою з коефіцієнтом до базової ставки 0,62 та попередньо нарахованою з коефіцієнтом 0,4.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що рішення від 20.03.2014 р. стосується правовідносин, які виникли в результаті надання послуг по організації перевезення транзитних вантажів, що належать Компанії ТОО «Тенгізшевройл», а саме нафти сирої зі станції Республіки Казахстан за напрямками Квашине/ОСОБА_6/Тополі - припортові станції. Також відповідач вказує, що є експедитором (комісіонером) ТОО «Тенгізшевройл» та надає йому за окремим договором послуги з організації перевезень вантажів на території України. Одночасно відповідач має договір з позивачем з надання послуг по перевезенню вантажів на території України. Таким чином, правовідносини з перевезення вантажів ТОО «Тенгізшевройл» через територію України регулюються договором між позивачем та відповідачем. На момент укладення позивачем та відповідачем договору сторони керувалися коефіцієнтом 0,40 при встановленні провізної плати, у звязку з чим перерахування позивачем провізної плати за коефіцієнтом 0,62, шляхом прийняття рішення від 20.03.2014 р., здійснено безпосередньо після приймання вантажу до перевезення та надання транспортних послуг, що суперечить ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, ст. 10 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток В до Конвенції КОТІФ) та п. 9.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 р. № 317 (далі Збірник тарифів).

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9, виходячи з положення ст. 9 Конституції України про те, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд не може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України.

Відповідно до п. b) параграфа 1 ст. 6 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ), якщо лише не були надані заяви або застереження згідно зі статтею 42, параграф 1, перший абзац, то міжнародне залізничне сполучення і допуск залізничного обладнання для використання в міжнародному сполученні визначаються «Єдиними правилами до договору про міжнародне залізничне перевезення вантажів (ЦІМ)» (Додаток B до Конвенції).

Параграфами 1, 2 ст. 1 ЦІМ КОТІФ визначено, що ці Єдині правила застосовуються до будь-якого договору залізничного перевезення вантажів за плату, якщо місце приймання вантажу і місце, передбачене для видачі, розташовані в двох різних державах-членах. Застосування не залежить від місцезнаходження або національної належності сторін, що укладають договір. Ці Єдині правила застосовуються також до договорів платного залізничного перевезення вантажів, якщо місце приймання вантажу до перевезення і місце, передбачене для видачі вантажу, розміщені в двох різних країнах, і принаймні одна з них є державою-членом, і якщо сторони, що домовляються про перевезення, погодилися з тим, що договір підпадає під дію цих Єдиних правил.

Згідно з параграфом 1 ст. 4 ЦІМ КОТІФ держави-члени можуть укладати угоди, що передбачають відхилення від цих Єдиних правил для перевезень, які здійснюються виключно між двома станціями, розташованими по різні сторони кордону, якщо між ними та кордоном немає іншої станції.

Виходячи з положень Конвенції про міжнародні залізничні перевезення, сторони договору не могли відступати від імперативних вимог Конвенції КОТІФ та додатку до неї - ЦІМ КОТІФ, оскільки перевезення здійснюється не між двома станціями, розташованими по різні сторони кордону.

Разом з тим, відповідно до ст. 5 ЦІМ КОТІФ якщо ці Єдині правила не допускають очевидно протилежного, будь-які положення договору перевезень, що безпосередньо або опосередковано відступають від цих Єдиних правил, є недійсними і позбавлені будь-якої законної сили. Недійсність таких положень не тягне за собою недійсності інших положень договору перевезення. Незважаючи на це, перевізник може розширювати свої відповідальність і обов'язки згідно із цими Єдиними правилами.

Згідно з параграфом 1 ст. 10 ЦІМ КОТІФ якщо між відправником і перевізником не існувало іншої домовленості, витрати (вартість перевезення, додаткові видатки, мита та інші витрати, що виникають за період від прийому вантажу до перевезення до його видачі) сплачуються відправником.

Виходячи з положень ст. 10 ЦІМ КОТІФ, плата за перевезення справляється виключно за період від прийому вантажу до перевезення до його видачі.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - Угода МЗВС) провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу та інші витрати, які виникають за час від приймання вантажу до перевезення до його видачі одержувачу, розраховуються по тарифах, які діють на день укладання договору перевезення, - у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення або країни призначення - по тарифах, які застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень.

Як встановлено судом, станом на момент укладення договору сторони керувалися коефіцієнтом 0,40 при встановленні провізної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 36 Угоди МЗВС визначено, що при відсутності в цій Угоді, у тарифах та Службовій інструкції до Угоди необхідних положень, застосовуються постанови, що викладені у внутрішніх законах та правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею цієї Угоди.

Відповідно до положень вказаної Угоди МЗВС у міжнародних залізничних перевезеннях діє правило про застосування тарифів, які чинні на день укладення договору щодо платежів за перевезення вантажу за період від їх прийому до перевезення, до видачі одержувачеві.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 22.07.2015 р. у справі № 910/6161/15-г.

Згідно з п. 9.1. Збірника тарифів плата за перевезення вантажів нараховується при перевезеннях у залізничному сполученні імпортних вантажів, оформлених накладною прямого міжнародного залізничного сполучення, за тарифами, що діють на дату приймання вантажу до перевезення, зазначену в перевізних документах станцією відправлення.

Судом встановлено, що перерахунок провізних платежів позивачем здійснено після приймання вантажу до перевезення та надання транспортних послуг, внаслідок прийняття Тарифною Комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України рішення від 20.03.2014 р. №5, що суперечить ст. 13 Угоди про МЗВС, ст. 10 ЦІМ КОТІФ та п. 9.1. Збірника тарифів.

Разом з тим, судом встановлено, що у договорі сторонами не визначено обовязку відповідача з перевезення 2,5 млн. тонн нафти.

Крім того, Тарифною політикою залізниць держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на 2013 фрахтовий рік визначено консолідований обсяг перевезення нафти у розмірі 2,5 млн. тон.

Таким чином, поняття «консолідований обсяг» включає в себе загальний обсяг перевезень за певний період (2013 рік) не лише відповідачем, але й іншими учасниками господарського обороту, що обумовило відсутність обставин, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем узятих відповідно до договору зобов'язань.

Як вказує відповідач, консолідований річний обсяг перевезень у 2013 році здійснювали три експедиторські організації: ТОВ «Транскарго Сервісез ЛТД», ПП «Фреш Лайн», ТОВ «Союз-Енерго». У відповідача за укладеним договором не передбачалося обов'язку стосовно перевезення 2,5 млн. тонн нафти.

Отже, нарахування позивачем відповідачу плати за перевезення вантажів у сумі 53854041,87 грн., що є різницею між нарахованою сумою з коефіцієнтом до базової ставки 0,62 та попередньо нарахованою з коефіцієнтом 0,40, є порушенням приписів міжнародних угод, ст. 651 Цивільного кодексу України, а також здійснено поза межами умов, визначених договором про організацію перевезень вантажів залізницями України на 2009 фрахтовий рік № 413-0634/08-ЦЮ від 06.11.2008 р., у звязку з чим вимога про стягнення з відповідача 53854041,87 грн. заборгованості є безпідставною та задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 670542,34 грн. пені є похідною від позовної вимоги про стягнення 53854041,87 грн. заборгованості за договором про організацію перевезень вантажів залізницями України на 2009 фрахтовий рік № 413-0634/08-ЦЮ від 06.11.2008 р., в задоволенні якої судом відмовлено, то вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

У звязку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, витрати за проведення судової експертизи та витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Суддя О.В. Конюх

Суддя В.А. Ярема

Рішення підписано 28.12.2015 р.